גב' סימון, את זוכה להערצתם" .ואף לאהבתם של מיליונים
?אבל מה קרה, גב' סימון" ".מאיה אנג'לו-
לעונג ולכבוד לי להציג לפניכם
,את המדהימה, הייחודית והנפלאה !האחת והיחידה, נינה סימון
.שלום .שלום. אנחנו מוכנים-
.אחת, שתיים, שלוש
לא ראיתי אתכם .כבר שנים רבות מאז 1968
החלטתי שלא אשתתף .עוד בפסטיבלי ג'ז
.ההחלטה הזאת לא השתנתה
,אני אשיר לכם
,או שנחלוק איתכם כמה רגעים
ואחר כך אעלה ,לכיתה גבוהה יותר, אני מקווה
.ואני מקווה שתבואו איתי
נתחיל בהתחלה
שמספרת על ילדה קטנה
.שקראו לה בלו
ניו יורק, 1968 (שמונה שנים קודם לכן)
מה המשמעות ?של "חופשי" בעינייך, נינה
?המשמעות של "חופשי" בעיניי .כן-
.בדיוק כמו אצלך. תגיד אתה לי
.לא, לא. את תגידי לי .אני לא יודע
.זאת רק הרגשה
זה כמו, איך להסביר למישהו ?איך זה להיות מאוהב
איך תסביר למישהו שלא היה מאוהב
?איך זה להיות מאוהב
.אין לך שום סיכוי לעשות את זה
,אתה יכול לתאר דברים ,אבל לא להסביר אותם
.אבל אתה יודע כשזה קורה
."לזה אני מתכוונת ב-"חופשי
היו כמה פעמים על הבמה ,שחשתי בהן חופשייה באמת
.וזה משהו מיוחד
.זה באמת משהו מיוחד
...כאילו שהכול... הכול... כאילו
,אגיד לך מהו "חופש" בשבילי .ללא פחד
.באמת ללא פחד
לו יכולתי לחוות את זה
.במחצית מימי חיי, ללא פחד
הלוואי שיכולתי לחלוק"
,את כל האהבה שבלבי"
להסיר את כל הסורגים"
שעדיין מפרידים בינינו"
הלוואי שיכולת לדעת"
איך זה להיות אני"
היית רואה ומסכים"
שכל אדם צריך להיות חופשי"
הלוואי שיכולתי לתת"
".את כל מה שאני כמהה לתת"
אמי הייתה אחת מזמרות הבמה ,הטובות ביותר בכל הזמנים
,ללא ספק
.אבל היא שילמה מחיר כבד
האנשים חושבים ,שברגע שהיא עלתה לבמה
- ליסה סימון קלי -
זה היה הרגע שבו .היא נהייתה נינה סימון
אמי הייתה נינה סימון 24 שעות ,ביממה, שבעה ימים בשבוע
.ואז זה נהיה בעיה
יום אחד התעוררתי ויכולתי לעוף"
אסתכל למטה אל הים"
ולא אכיר את עצמי"
יהיו לי ידיים חדשות"
יהיו לי רגליים חדשות"
תהיה לי ראייה חדשה"
".העיניים שלי ייפקחו טוב יותר"
,כשהיא הופיעה היא הייתה מדהימה .היא הייתה אהובה
.היא גם הייתה מהפכנית
,היא מצאה ייעוד על הבמה
מקום שממנו יכלה להשתמש בקול .שלה ולדבר למען האנשים שלה
"אל תעמוד בדרכי"
,אבל כשהמופע נגמר .כולם הלכו הביתה
היא הייתה לבד ,והמשיכה להילחם
,אבל היא נלחמה בשדים שלה
.כולה כעס וזעם
היא לא הייתה יכולה לחיות עם עצמה
.והכול התפרק
לרגע אחד בחיי"
אדע איך"
ההרגשה"
".להיות חופשייה"
.ערב טוב ,האורחת שלנו הערב היא נינה סימון
,זמרת בלוז מובילה, זמרת ג'ז זמרת של כל השירים
.בארה"ב כיום
?נינה, את מרוצה מהעבודה שלך
הדבר שמעניק לי הכי הרבה אושר
,הוא שאני מופיעה ויש בקהל אנשים
שמרגישים איתי .ואני יודעת שנגעתי ללבם
,אבל למען האמת
.כל העניין הזה נראה כמו חלום
אף פעם לא חשבתי .שאישאר בעסקי הבידור
בראשית דרכי בעסקי הבידור
לא הייתי זמרת בלוז .ולא הייתי אפילו זמרת ג'ז
.הייתי פסנתרנית קלאסית
למדתי כדי להיות הפסנתרנית ,הקלאסית השחורה הראשונה באמריקה
.וזה היה הדבר היחיד שהעסיק אותי
.זה מה שטיפחו אותי להיות
,נולדתי בשם יוניס וויימון ,זה שמי האמתי, דרך אגב
בעיירה שנקראת טריון .בקרוליינה הצפונית
התחלתי לנגן בפסנתר .כשהייתי בת שלוש או ארבע
אמי הייתה מטיפה
והיא הייתה לוקחת אותי לדרשות שלה .והתחלתי לנגן בפסנתר בכנסייה
ילדים, לכו לאן שאשלח אתכם"
?איך אשלח אתכם"
אשלח אתכם אחד אחד"
".אחד לתינוק הקטן שנולד בבית לחם"
הדרשות היו מהרגעים .המלהיבים ביותר שחוויתי בחיי
,המוזיקה הייתה חזקה מאוד
.והיא גרמה לך לצאת מעצמך
.הרגשתי את זה בעוצמה רבה
.הובלתי את זה
כשהייתי בת שבע המקהלה של הכנסייה ,חילקה תוכניות בתאטרון המקומי
.ושמי הופיע בתוכנייה הזאת
,ניגנתי שיר כלשהו ,אני לא זוכרת איזה
ושתי נשים, שתי נשים לבנות .שישבו בקהל, שמעו אותי
אחת הייתה האישה ,שאמי עבדה אצלה
,והשנייה הייתה מורה למוזיקה ,'גברת מזנוביץ
.והן החליטו באותו רגע ללמד אותי
,כך, במשך חמש שנים
,למדתי פסנתר, פסנתר קלאסי .עם המורה הזאת
חציתי את מסילת הרכבת בכל סוף שבוע
.'כדי להגיע לגברת מזנוביץ
כידוע לך, מסילות הרכבת בדרום
היו קווי ההפרדה .בין השחורים לבין הלבנים
.זה באמת היה כך
.פחדתי נורא
.גברת מזנוביץ' הפחידה אותי
היא הייתה לבנה .ולא הכרתי אנשים כמוה
.היא הייתה זרה מבחינתי
,השיער הלבן שלה, המסרקות בשיער .הנחמדות שלה
.אהבתי את זה
.היא התחילה ללמד אותי באך
.והבאך הזה, הוא מצא חן בעיניי
גברת מזנוביץ' החליטה
שאני אהיה אחת מפסנתרניות .הקונצרטים הגדולות בעולם
כך שזאת הייתה .מוזיקה קלאסית ממושמעת מאוד
.באך, בטהובן, דביוסי, בראהמס .כולם
,ואז גברת מזנוביץ' פתחה קרן ,"קרן יוניס וויימון"
,והשתתפתי ברסיטלים רבים
והיו אוספים כסף
כדי לממן את המשך ההשכלה שלי .אחרי שנפרדתי ממנה
אימא הרגישה באימונים
,כמו דג במים
.אבל זאת הייתה חרב פיפיות
,היו לה חיים בודדים מאוד
כי היא התאמנה .שבע-שמונה שעות ביום
כשהתחלתי ללמוד
נעשיתי מודעת מאוד
לעובדה שאני מבודדת ,מהילדים האחרים
ומבודדת מאוד
.מהקהילה הלבנה ומהקהילה השחורה
,כל הזמן הרגשתי כך .גם כשהילדים שיחקו איתי
הם תמיד רצו שאנגן בפסנתר .כדי שהם יוכלו לרקוד
.לא ביקשו ממנו לעשות דברים אחרים
.זה היה קשה מאוד
,חלק מהבידוד היה .כמובן, עניין הצבע
.הייתי ילדה שחורה .ידעתי את זה וחייתי את זה
.חייתי בדרום 17 שנה
אמי התייחסה רק לעתים רחוקות לחוקי ג'ים קרואו ולהפרדה
,ולסוגיות גזע רבות שהיו חלק מחייה
אבל היא סיפרה לי על מקרים ,שאמרו לה שהאף שלה גדול מדי
שהשפתיים שלה עבות מדי .ושהעור שלה כהה מדי
ואחרי שאמרו לה את זה :בטח אמרו לה
יש דברים מסוימים" ".שתהיי טובה בהם בחייך
,ידעתי מה שידעתי
אבל אסור היה לדבר .על נושאי גזע בבית שלנו
לא עסקתי בעניין הגזע .בצורה מודעת
זה לא היה במודעות שלי כלל
.עד שחלפו שנים רבות
אחרי שסיימתי את לימודיי בתיכון
"הכסף שנאסף ב-"קרן יוניס וויימון
אפשר לי לנסוע לניו יורק .וללמוד ב-"ג'וליארד" שנה וחצי
אחר כך ביקשתי מלגת לימודים
.ל-"מכון קרטיס למוזיקה" בפילדלפיה
ניגנתי את צ'רני .וליסט ורחמנינוב ובאך
,ידעתי שאני מספיק טובה אבל הם דחו את בקשתי
וחלפו שישה חודשים עד שהבנתי .שזה משום שהייתי שחורה
מעולם לא התגברתי באמת .על התגובה הגזענית הזאת
אחר כך הכסף אזל
.והתחוור לי שעליי לעבוד
ההורים שלי העבירו את המשפחה כולה ,לפילדלפיה כדי להיות קרובים אליי
,המשפחה שלי הייתה ענייה מאוד .כך שנאלצתי לעבוד
?מה עוד יכולתי לעשות
השגתי לי עבודה לקיץ .באטלנטיק סיטי
.זה היה בבר קטן מאוד
.הייתי מגיעה בשמלות ערב .לא הכרתי משהו אחר
ניגנתי כל מה שיכולתי .להעלות בדעתי
,שירי פופ, קלאסי, שירים רוחניים .כל מיני דברים
.זה היה מוזר מאוד
,לא שרתי קודם לכן
והבעלים הגיע בערב השני
ואמר לי שאם אני רוצה .להמשיך לעבוד, אצטרך לשיר
תשעים דולר היו יותר מכל סכום אחר ,ששמעתי בחיים שלי קודם
.אמרתי: "אני אשיר." ומאז אני שרה
יוניס וויימון ניגנה בברים ,כדי לפרנס את משפחתה
וכדי לממן את המשך לימודי .הנגינה הקלאסית שלה בפסנתר
אך מפני שהיא לא רצתה שאמה תדע
- רוג'ר נופי, חבר -
שהיא מנגנת ,מוזיקה של השטן" בברים"
.היא שינתה את שמה
.יוניס וויימון נהייתה נינה סימון
"היא קראה לעצמה "ניניה ,"שמשמעו "קטנה
,"היה לה חבר שקרא לה "ניניה
ואת השם "סימון" היא שאלה .מהשחקנית הצרפתייה סימון סיניורה
.לא רציתי שאימא שלי תדע
.ידעתי שזה לא ימצא חן בעיניה
שמרתי את זה בסוד מפניה .הרבה זמן
הרגשת בודדה כנערה צעירה
?שמנגנת בברים הזרים האלה
.מאוד. בודדה מאוד
.עבדת בשעות מאוחרות, אני מניח
.מחצות עד שבע בבוקר
...זה פגע בחיי החברה שלך
.מעולם לא היו לי כאלה
?למה המשכת .לא יכולתי להפסיק-
.הייתי מוכרחה לנגן כי נזקקתי לכסף
.הצורך קבע את מה שאעשה מיום ליום
לא ידעתי אפילו .שאישאר בעסקי הבידור
.אף פעם לא חשבתי על בררה
"זו רק אשמתי"
.מההתחלה הרגשתי שמשהו מציק לה
"?מה מציק לך, נינה"
- אל שקמן, גיטריסט/מפיק מוזיקלי -
.זה הלך והתחזק בהדרגה
עד כמה שאנחנו יודעים"
אולי לא ניפגש"
".שוב לעולם"
הפעם הראשונה שניגנתי עם נינה
הייתה בקיץ 1957 .במסעדה בניו הופ, פנסילבניה
.היא לא הסתכלה בי
...היא לא אמרה דבר כאילו שאני ,כאילו שאני לא שם בכלל
.והתחילה לשיר
היא לא אמרה לי .באיזה סולם היא שרה
היא פשוט התחילה לנגן .וידעתי בדיוק לאן להמשיך
זה היה כאילו היו בינינו .יחסים טלפתיים
.בלי לשים לב נכנסנו ויצאנו
.ואז היא הרימה את מבטה
עד"
".הדקה האחרונה"
אל שקמן .הוא אדם יצירתי ורגיש מאוד
,יש לו פיץ' מושלם
,כלומר, לא חשוב באיזה סולם אני
הוא מסוגל להתאים את עצמו מיד ,כי אני עושה את זה כל הזמן
.אני מחליפה סולם באמצע השיר
לנינה הייתה דרך נהדרת ...לקחת יצירה מוזיקלית ו
.לא לפרש אותה, אבל לשנות אותה
.להתאים אותה לחוויה האישית שלה
אולי זה"...
"רק חלום"
,מה שעניין אותי היה להעביר מסר רגשי
,כלומר להשתמש בכל מה שיש בתוכי ,לפעמים בקושי להשמיע קול
,או אם צריך להתאמץ כדי לשיר .אתה צריך לשיר
,לכן לפעמים אני נשמעת כמו חצץ
.ולפעמים אני נשמעת כמו קפה בחלב
,אהובי, אהוב אותי"
אהוב אותי הלילה"
"...המחר מיועד לאחרים"
כשראיתי את נינה בראשונה ,במועדון שלי ב-1959
.התרשמתי מאוד. היא הייתה שונה
.היא שילבה בין מוזיקת פולק לג'ז
,ג'ורג' ווין - - מייסד פסטיבל הג'ז בניופורט
.היא ניגנה מצוין בפסנתר
הקול שלה היה שונה מאוד .מקולם של אחרים
,זה היה קולה של אישה .אבל היה לו עומק של בריטון
העומק והאפלה הזאת חשפו ,את מה שבנשמתה של נינה
.וזה עבר אליך מהר מאוד
עד כמה"...
".שאנחנו יודעים"
.היא הייתה אמנית. אמנית מקורית
,ולכן שמנו לב אליה. ב-1960 שלחתי אותה לפסטיבל הג'ז בניופורט
.והיא נהייתה להיט שם
- ניופורט, 1960 -
,יש לי מחזר ולך אין"
.ליזה ג'יין הקטנה"
,יש לי מחזר ולך אין"
.ליזה ג'יין הקטנה"
,יש לי מחזר ולך אין"
.ליזה ג'יין הקטנה"
,יש לי מחזר ולך אין"
.ליזה ג'יין הקטנה"
,הו, ליזה הקטנה, ליזה ג'יין הקטנה"
,הו, ליזה הקטנה"
"...ליזה ג'יין הקטנה"
.הצליל שלה היה מקורי מאוד
כשהיא הופיעה בראשונה
היא הייתה מסוג המוזיקאים
.שלא צריך לשמוע אותם הרבה
- סטנלי קרוץ', מבקר תרבות -
אחרי ששומעים אותם פעם אחת :בפעם הבאה אומרים
הו, זו ההיא" .ששמעתי בשבוע שעבר
".אף אחת לא נשמעת כמוה"
בוא, אהובי, תגור איתי"
,אני אטפל בך יפה"
"...ליזה ג'יין הקטנה"
בניופורט היא ישבה ,על כיסא גבוה והחזיקה תוף מרים
.ואני הייתי מאחור
היא לא הייתה בטוחה .שהיא רוצה לעשות את זה
...אני זוכר שהיא הייתה קצת "?מה אני עושה כאן"
:ואמרתי לה ".את כאן כי את שייכת לכאן"
.הוא לקח אותי לעיר גדולה"...
.אנשים רבים מסביב"
"...ליזה ג'יין הקטנה"
,והיא אמרה: "בסדר, אל ".אבל אתה צריך לנגן
:ואני אמרתי ".אל תדאגי, אני אנגן"
,ליזה ג'יין הקטנה"...
ליזה ג'יין הקטנה"
,ליזה ג'יין הקטנה"
"...ליזה ג'יין הקטנה"
"כשצופים בה שרה את "ליזה הקטנה
.עולה על פניה חיוך מדי פעם בפעם
.היא הרפתה וזה היה ממש חמוד
,ליזה ג'יין הקטנה"...
.ג'יין, ליזה הקטנה"
,ליזה ג'יין הקטנה"
.ג'יין, ליזה הקטנה"
,ליזה ג'יין הקטנה"
"...ג'יין, ליזה הקטנה"
הקלטתי שבעה או שמונה שירים
,ששרתי במשך כל השנים ההן
ומובן שהקהל אהב ."את "אני אוהבת אותך, פורגי
.איש לא דחף את השיר כלהיט
.בנות, בחורים, שלום .שלום, יו. טוב לראות אותך-
.ממש טוב
,אלינור, קחי את המעיל של דונה
ואולי תוכלי להראות לבנות .איפה חדר האיפור וחדר השינה
.שלום
.אנחנו שמחים מאוד לארח אתכם הערב
,"זה "פלייבויז פנטהאוס
ואני יו הפנר, העורך והמוציא לאור ."של הירחון "פלייבוי
אני רוצה שתכירו מישהי שאני חושב .שרובכם מכירים, נינה סימון
היא הופיעה משום מקום .בשנה האחרונה ככוכבת הקלטות
,"יש לה אלבום מצליח מאוד, "פורגי
.ששובר כל מיני שיאי מכירות
אנחנו שמחים שהיא הצטרפה אלינו
.הערב בפלייבויז פנטהאוס .תודה-
והיא תנגן ותשיר לנו .עם הלהקה שלה
?"רוצים לשמוע את "פורגי
!מאוד .בסדר-
.יופי, זה מה שנעשה
.אני אוהבת אותך, פורגי"
.אל תיתן לו לקחת אותי"
.אל תיתן לו לגעת בי"
ולהוציא אותי מדעתי"
אם תסכים לקבל אותי"
אישאר איתך'
פה לנצח'
.ואהיה שמחה"
.כן, אני אוהבת אותך, פורגי"
אל תיתן לו לקחת אותי"
חומד, אל תיתן לו לגעת בי"
בידיו החמות'
אם תסכים לקבל אותי"
.אישאר איתך פה לנצח'
".יש לי הגבר שלי"
.נינה, יש אדם ששמו אנדי סטראוד
.הוא נכנס לחייך ונהיה קבוע בהם
?איך הכרת את בעלך
הוא בא לצפות בי במועדון לילה .וחבר משותף הכיר בינינו
נינה ניגשה לשולחן והתיישבה
,ואני אכלתי מנת המבורגר
,אנדרו סטראוד - - ריאיון מ-2006
והיו עליה טוגנים .והיא פשוט התחילה לאכול
היא רצתה לדעת אם זה בסדר .ואמרתי שזה בסדר
דיברנו קצת ואז היא נתנה לי .כרטיס שהיה כתוב עליו משהו
הלכתי לבקר אותה
.בביתה בימים הבאים
אבל כשהוא יגיע אני יודעת"...
שאצטרך ללכת"
".אני אוהבת אותך, פורגי"
איך ידעת שאנדי סטראוד יהיה בעלך
?ולא סתם עוד בחור שתצאי איתו
.זו שאלה קשה
הוא אמר לי שהוא רצה .לפגוש אותי כבר זמן רב
.הוא בא לצפות בי ואני התאהבתי בו
.מאוחר יותר הוא הבהיל אותי נורא ...הוא היה כל כך
אתה יודע, הוא ידע מה הוא רוצה .והוא פשוט השתלט
."איתך לנצח"...
הוא עזב את הקריירה שלו כסמל במשטרה
,כדי להיות המנהל שלי
ובפעם הראשונה ידעתי .שזה לא יהיה סתם
".יש לי הגבר שלי"...
.אני זוכר שפגשתי את אנדי
הוא היה שוטר ניו יורקי קשוח ,ממחלק המוסר
וכשהוא יצא מהמכונית שלו .אנשים התפזרו
הייתה לו... הוא היה יכול .להגיד רק מילה אחת
".היי"
.והאנשים היו מתחילים לפחד
.אבל אנדי ונינה התחתנו ב-1961
הוא פרש מהמשטרה ,ונהיה המנהל האישי שלה
.והוא התאים לה
הם קנו בית מקסים .במאונט ורנון, ניו יורק
,היה לנו בית של 13 חדרים .על 16 דונם של אדמה, המון עצים
אהובי לא מתעניין בהופעות"
אהובי לא מתעניין בבגדים"
.אהובי מתעניין רק בי"
אהובי לא מתעניין"
.במכוניות ובמירוצים"
אהובי לא מתעניין"
"...במקומות מפוארים"
.ליסה נולדה תשעה חודשים אחר כך
שלוש השעות הראשונות אחרי שליסה ,נולדה היו השלוות ביותר בחיי
.והייתי מאוהבת בעולם
.ואנדרו היה שם
...הוא ישב שם ואמר
"?שאלתי: "מה שלום התינוקת "?והוא אמר: "מה שלום האם
.ואהבתי אותו על כך
.אהבתי להיות אימא
.הייתי אימא טובה
.הייתי אימא ממש טובה
אני זוכרת את הבית שלנו במאונט ורנון
.כמו את כף ידי
.הוא היה כמו בית מהאגדות
אני זוכרת שראיתי .את דגם הפייזלי על הקירות
...הקירות היו כמו
,הם היו בגוני זהב .אבל זה לא היה זהב
,מעין זהב עמום .אבל המגע היה קטיפתי
תמיד אהבתי לגעת בקירות .בגלל המרקם
ולאימא שלי היה ארון
שהחזיקה בו את מעילי הפרווה שלה .ואת התלבושות שלה
.תמיד הייתי שם בפנים
.אלה היו ימים טובים ומתוקים
.בנינו יחד וגדלנו יחד
.התוכנית שלי הייתה לפתחה כאמנית
פתחתי משרד .בפינת השדרה החמישית ורחוב 42
.הייתה לי יחצנית
היה לי בחור שעסק בקידום תקליטים ."שהגיע מ-"תקליטי אטלנטיק
היה לי בחור נוסף שעסק בקידום בתחנת הרדיו של המכללה
.וצלם
.אבא היה פאף דאדי המקורי
היה לו חזון והוא היה .איש עסקים מוכשר מאוד
ומובן שהיא רצתה מאוד .להגיע לקרנגי הול
היא קיבלה הכשרה של פסנתרנית ,מתוך מטרה אחת בלבד
להיות הפסנתרנית הקלאסית השחורה הראשונה
.שתופיע בקרנגי הול
.זאת הייתה המטרה העיקרית שלה
אבל איש מהמפיקים בניו יורק
לא הסכים לקבל על עצמו .את המיזם הזה
לכן השתמשתי בכסף שלי .כדי לקדם את ההופעה הזאת
.היא הייתה מאושרת .היא יצאה מדעתה מרוב שמחה
:כתבת להורייך מכתב וציינת
,זה המקום שרציתם שאנגן בו"
".אבל הייתי צריכה לנגן באך" .לנגן באך-
זה היה רגע התהילה שלך
?ובכל זאת היית מאוכזבת
,אהבתי את הקהל
אבל לא ניגנתי מוזיקה קלאסית ,וזה מה שרציתי לנגן
:ולכן כתבתי
,כן, הגעתי סוף סוף לקרנגלי הול" ".אבל אני לא מנגנת באך
- קרנגי הול, 1963 -
אני לא יכולה"
להמשיך בלעדיך
אני חיה
למען אהבתך בלבד
אני אוהבת בך הכול
".לבך, נשמתך, אהובי"
,אהוב אותי, עזוב אותי" הנח לי לנפשי
,לא תאמין" "...אבל אני אוהבת אותך בלבד
אחרי קרנגי הול
,היא הושמעה בכל רחבי הארץ
.צילומים בירחונים וכתבות
הלילה הוא שעתי להרהר"...
להתחרט במקום לשכוח"
".עם מישהו אחר"
היא הצליחה מאוד .וקיבלה הכרה
!תודה רבה !ניפגש ביפן-
...אישה צעירה שקנתה לה שם
...פסנתרנית ייחודית
.שנהייתה אמנית ידועה מאוד
.בעלת צליל ייחודי של בלוז
,בראשונה בטלוויזיה הבריטית
...כוהנת מוזיקת הנשמה
.נינה סימון .נינה סימון-
.נינה סימון הגדולה
הגברת נינה סימון מביאה למוזיקה שלה טכניקה ומשמעת
שאנו מקשרים בדרך כלל .למוזיקה קלאסית
היא מנגנת פוגות וקונטרפונקט
בספונטניות המשוחררת .של עולם הג'ז
,נינה, את חושבת שעכשיו
כשאת מצליחה כל כך ,כאמנית פופולרית
?תרצי לנגן מוזיקה קלאסית
.כן, אבל אין לי זמן לחשוב על זה
אבל חשוב להבין שרגעי הסיפוק הגדולים ביותר שלי במוזיקה
הם כאשר אני מגייסת את כל מה .שלמדתי במוזיקה קלאסית
היא רצתה כל מה ,שכסף והצלחה יכולים לקנות
לכן הבטחתי לה שהיא תהיה .כלבה שחורה עשירה
:היה לנו לוח והוא כתב עליו
אני אהיה כלבה שחורה עשירה" ".עד תאריך זה וזה
".והוא אמר: "ואז תוכלי לפרוש ,ותמיד האמנתי לו
אבל לא יכולתי לפרוש .כי הוא העביד אותי קשה מדי
שובר סלעים גדולים בעבודת הפרך"
שובר סלעים ומרצה את עונשי"
שובר סלעים גדולים בעבודת הפרך"
כי הם הרשיעו אותי בפשע"
תחזיק שם ואני אכה"
אני חושב שזה יספיק"
אני עובד ועובד"
.אבל הדרך עוד ארוכה מאוד"
,פשעתי, אלוהים"
"...פשע של רעב ושל עוני"
.אנדי אמר: "נינה, זו עבודה קשה
,אם את רוצה להרוויח הרבה כסף" ".את צריכה לעבוד
.והיא לא אהבה את זה
ואז ליסה נולדה
והיא לא רצתה להיפרד ממנה .ולחזור לנסיעות
אני חושב שזה יספיק"...
"...אני עובד ועובד"
.לא ידעתי מה אמי עושה לפרנסתה
.ידעתי רק שאימא כל הזמן בנסיעות
פעמים רבות אמי סיפרה לי .שהיו לי 13 מטפלות בשבע שנים
בזמן שהיא ניסתה להקפיד
על שגרה בשבילי ,ועל נורמליות בשבילי
.היא עשתה את מה שהיא עשתה
?אני יכולה לקבל חמש דקות .זה מתסכל מאוד
כשהיינו בדרכים .לפעמים היינו צריכים להיזהר
היא הייתה מתרגזת .ומתחילה להתווכח עם אנשים
!אתם דוחפים! כולכם דוחפים
.אל תעשו את זה! בואו נתחיל שוב
אם מישהו בקהל דיבר ,היא הייתה יושבת
:ובהתחלה היא הייתה אומרת "...בבקשה"
:והיא הייתה אומרת ".אני לא ממשיכה"
היא הייתה קמה, יוצאת .וההופעה הייתה נגמרת
אני רוצה שהם יקשיבו למוזיקה
.כמו שמקשיבים בעולם הקלאסי
.חשבתי שצריך ללמד אותם
,אם הם לא יכולים להקשיב !שילכו לעזאזל
,היא הופיעה בקרנגי הול
,והיה לה בית גדול בכפר .אבל היא התחילה לפקפק בעצמה
היא שקעה במצבי רוח דיכאוניים ,בנוגע לכל העסק
,ליחסים האישיים שלה ,היא קיללה וניפצה דברים
.והמצב הלך והחמיר עם הזמן
הולך לראות את אהובתי המתוקה"...
"...אשבור את השרשרת ואברח"
הלוואי שיכולתי לראות בזה עבודה" ".ורק לעבוד בלי להתחשב
.כל הזמן עבדתי, עבדתי, עבדתי
.הייתי כל הזמן עייפה .הייתי כל הזמן עייפה
.לא יכולתי לישון
המוזיקה התנגנה לי כל הזמן בראש
,וככל שניגנתי .היו לי פחות אפשרויות להירגע
.כל הזמן חשבתי שאנדי ייתן לי לנוח
.הוא מעולם לא נתן לי
אבל עדיין"...
"הדרך ארוכה מאוד"
"...יש לי כבד"
היא הרגישה שדוחקים בה ,כמו בסוס מירוץ
.והיא כל הזמן נלחמה בזה
:אנדי היה אומר .נינה, יש לך קריירה"
".היא לא תימשך אם לא תטפחי אותה"
,כך היא החלה לכעוס על אנדי .אבל היא פחדה מאנדי
,אנדרו הגן עליי מפני כולם .אך לא מפניו
.הוא כרך את עצמו סביבי כמו נחש
,עבדתי כמו כלבה ופחדתי ממנו
.ואנדרו היה מכה אותי
.אבל אף פעם לא דיברתי על זה
.אבל הוא היה מכה אותי .פחדתי עד מוות מאנדרו
כישפתי אותך"
"...כי אתה שלי"
,פעם אחת, מוקדם בבוקר ,בארבע או בחמש בבוקר
הטלפון צלצל. זאת הייתה נינה .והיא חיפשה מקום להסתתר בו
"...אני לא משקרת"...
הלכתי לדיסקוטק עם אנדרו
,ומעריץ ניגש אליי ונתן לי פתק
והוא ראה שלקחתי את הפתק .והכנסתי לכיס שלי
,אתה מתרוצץ"... "...אתה חכם יותר מזה, אבא'לה
.היא לא הקדישה לזה כל מחשבה .היא סיפרה לי את זה
ואנדי בא ואחז בזרועה
.ולקח אותה משם והרביץ לה
כשיצאתי לרחוב הוא התחיל .להנחית עליי חבטות
.חבטות חזקות
,הוא הכה אותי כל הדרך הביתה
,במדרגות, במעלית, בחדר שלי .הצמיד אקדח לראשי
.אחר כך הוא קשר אותי ואנס אותי
.היא הגיעה אליי והייתה מוכה
...השכבתי אותה במיטה ו
.והיא נחה כמה ימים
.הוא לא מצא אותי במשך שבועיים
.העיניים שלי... לא יכולתי לראות
"?והוא אמר: "מי הרביץ לך ככה
"!ואני אמרתי: "אתה
.הוא אמר: "לא נכון ".אני מחפש אותך כבר שבועיים
"!אמרתי: "אתה מטורף
,הוא היה אכזרי, אבל אהבתי אותו
ואני חושבת שהאמנתי .שהוא לא יעשה את זה שוב
".אתה שלי"...
,אמי תמיד אמרה, עד יום מותה
שאבא היה המנהל .הטוב ביותר שהיה לה
אבל מעבר להיותו כובש
הוא היה יכול להיות בריון ,ולהיות מרושע מאוד
והיא חוותה את זה על בשרה
,פעמים רבות יותר משהיה צריך
.כלומר אף פעם
...אימא הייתה אומרת ש
".הוא הטיח את ראשי בקיר בטון"
היא אמרה שהוא חבט בה בבטן
.כשנשאה אותי ברחמה
.(אנדרו הכה אותי אמש) שפה נפוחה"
מובן שזה מה שהייתי צריכה .אחרי ימים רבים של דיכאון
הוא חושב שאני רוצה לחטוף מכות .(כך הוא אמר לי)
כילדה, אני זוכרת ,שישבתי במכונית ביניהם
,והם התווכחו על משהו
ואני זוכרת את אבי מושיט יד מעליי .בצורה כזאת, וסוטר לה
,נסענו הביתה במכונית .אני נהגתי, וסטרתי לה
.דם פרץ מהגבה שלה
.היא נחתכה מהטבעת שלי
הבאנו אותה הביתה
,והדבקתי את העור שלה
.ושבוע אחר כך לא נשאר סימן
.אני חושבת ששניהם היו מטורפים
.היא נשארה איתו
.היא אהבה לשחק באש
.כמו להתגרות בשור בגלימה אדומה
תיכנס למטבח שלי" ".ונראה מה אפשר לעשות
.זה מה שהיא עשתה
?מה אני רוצה בשבילה .כן-
?אותי. מה עוד
.מבחינת קריירה
לאבי הייתה תוכנית אסטרטגית .בכל הנוגע לקריירה של אימא
הוא רצה שהיא תזכה בכל הפרסים
ושתהיה הכוכבת הענקית ,שהוא ידע שהיא יכולה להיות
.אבל היא רצתה יותר מזה
,מבחינתה היה חסר משהו .משמעות כלשהי
- ה-15 ספטמבר, 1963 -
,הם מתו בברמינגהם .בעיר הגדולה המופרדת ביותר
פיצוץ של דינמיט בבוקר ראשון
גרם למותן של ארבע ילדות קטנות .ולפציעתם של 20 שחורים אחרים
זה היה פיצוץ אחד מיותר מארבעים .פיצוצים באזור זה בברמינגהם
ילדים נרצחו בברמינגהם ביום ראשון
ובבתי הספר ,של יום ראשון בארץ נוצרית
!וזה לא מעניין אף אחד
כשהילדים נהרגו בכנסייה ההיא .זה עשה לי את זה
בהתחלה את שוקעת בדיכאון .ואחר כך את מתחילה לכעוס
,וכשהילדים ההם נהרגו בפיצוץ .התיישבתי וכתבתי את השיר הזה
וזה שיר נוגע ללב ואלים מאוד
כי כך אני מרגישה .בנוגע לכל העניין
.אלבמה הטרידה אותי"
.טנסי גרמה לי לאבד את שלוות רוחי"
.כולם יודעים על מיסיסיפי, לעזאזל"
?אתם לא רואים"
.אני יודעת שאתם מרגישים"
.חשים את זה באוויר"
לא אוכל לסבול עוד את הלחץ"
שמישהו יישא תפילה"
.אלבמה הטרידה אותי"
.טנסי גרמה לי לאבד את שלוות רוחי"
".כולם יודעים על מיסיסיפי לעזאזל"
."מיסיסיפי לעזאזל"
- דיק גרגורי, בדרן/פעיל חברתי -
.השיר משך את תשומת לבי
.היא עשתה משהו אחר
...יש משהו באישה
אם מסתכלים בכל הסבל ,שעבר על השחורים
:איש מהם לא העז להגיד ."מיסיסיפי, לעזאזל"
ואז, כשמישהו במעמד שלה ,מדבר על הבעיה שלך
?אתה יודע כמה הם שמחו
.כולנו רצינו להגיד את זה .היא אמרה את זה
!"מיסיסיפי, לעזאזל"
.כלבי ציד בעקבותיי"...
תלמידי בית ספר יושבים בכלא"
חתול שחור חצה את דרכי""
אני חושבת שכל יום יהיה האחרון שלי"
אבל ארצי מלאה בשקרים"
כולנו נמות כמו זבובים"
.אני לא סומכת על אף אחד יותר"
"...כולם אומרים לי להאט"
העובדה שאמי כתבה שיר "שנקרא "מיסיסיפי, לעזאזל
.הייתה מהפכנית
באותה התקופה איש לא קילל .ברדיו או בטלוויזיה
,תקליטנים סירבו להשמיע אותו
והתקליטים נשלחו חזרה .מתחנות הרדיו שבורים
.זאת בדיוק הבעיה"...
.לאט מדי"
.שוטפת את החלונות"
.לאט מדי"
.אוספת את הכותנה"
.לאט מדי"
.אנחנו לא שווים כלום"
.אטיים מדי"
.אנחנו יותר מדי עצלנים"
.אטיים מדי"
.אנחנו מטורפים"
.אטיים מדי"
?לאן אני הולכת ומה אני עושה"
"...אני לא יודעת, אני לא יודעת"
התנועה לזכויות האזרח קיבלה תנופה .והיא צברה תנופה איתה
ב-65' ניגנו בצעדת סלמה .במונטגומרי, אלבמה
יש לנו זכות חוקית וחוקתית
!לצעוד מסלמה למונטגומרי
.זה היה מסוכן מאוד
המרשלים הפדרליים הוזעקו ועמדו על גגות הבניינים במרכז העיר
.בעודם מחזיקים ברובים
,בחזית הבמה, מול הקהל ,ישבו מרטין לותר קינג
ראלף באנץ' מהאו"ם .והרבה מכובדים אחרים
,לנגסטון יוז, ג'יימס בולדווין ,סידני פואטייה
,ביל קוסבי, לאונרד ברנשטיין הארי בלפונטה
."וניגנו את "מיסיסיפי, לעזאזל
,ה-25 במרץ, 1965 - - מונטגומרי, אלבמה
?אתם לא רואים" ?אתם לא חשים זאת
.חשים את זה באוויר"
לא אוכל לסבול עוד את הלחץ"
.שמישהו יישא תפילה"
.אלבמה הטרידה אותי"
.סלמה גרמה לי לאבד את שלוות רוחי"
"כולם יודעים על מיסיסיפי, לעזאזל"
אמי אמרה שאחרי שהיא ,שרה את השיר הזה
,היא כעסה כל כך עד שקולה נשבר
"ושמאז "מיסיסיפי, לעזאזל
.הוא לא חזר לעצמו
אבל אני חושבת שהכעס של אמי .הוא מה שקיים אותה
האנרגיה והיצירתיות והלהט של אותם ימים
.היו מה שדחף אותה קדימה
לא אכפת לי לא לאכול או לא לישון"
כל עוד אני עושה משהו" ".משמעותי בשבילי, כמו זה
אנדרו היה קר מאוד" ".ומנותק מכל המתרחש
"כשהיא כתבה את "מיסיסיפי, לעזאזל
.חשבתי שזה משהו מיוחד
.אהבתי את זה
הוציאו אותו כחדשיר .וידעתי שיש לו השפעה רבה
אבל הטענה שלי הייתה ,שבעוד שאני מקדם את הצד המסחרי
דעתה מוסחת בגלל .כל הפעילות של זכויות האזרח
,כשעניין זכויות האזרח עלה, לפתע
יכולתי לבטא .את מה שהרגשתי כל הזמן
.כשהייתי צעירה ידעתי לשרוד
,כמשפחה שחורה .היינו צריכים לעבוד קשה
.היינו צריכים לשמור סודות
אף פעם לא התלוננו על העוני
או על הניצול או שלא קיבלנו .את מה שמגיע לנו
היינו צריכים לסגור את פינו .כשחציתי את המסילה בכל יום ראשון
אז ידעתי ששבירת השתיקה
משמעה עימות .עם האנשים הלבנים מהעיירה
"...עצים דרומיים"
,ואף שלא ידעתי שאני יודעת את זה
:אם אדם שחור קם ואומר ".לא אסכים לעשות זאת יותר"
"...נושאים פירות מוזרים"...
.הוא מזמין לעצמו רצח
"...דם על העלים"...
אבל אף אחד לא אמר את זה .וזה היה באמת מוזר
.ודם על השורשים"...
גופות שחורות מתנדנדות" ".ברוח הדרומית
זה נגע לי בראשונה .כשהופעתי בספרייה הזאת
כולם ישבו
ואמרו לי שההורים שלי ,צריכים לשבת מאחור
ואמרתי: "אם הם צריכים ".לשבת מאחור, אני לא מופיעה
,הם טיפלו בזה אז
והעבירו אותם קדימה ,ונתנו להם לשבת
אבל זאת הייתה הפעם הראשונה שהרגשתי שמפלים אותנו
.והדבר הזה גרם לי להתכווץ באימה
מר בקלש"
?מי אתה חושב שאני"
,העלית מסים והקפאת שכר" שלחת את בני יחידי לווייטנאם
אתה נותן לי בתים באיכות ירודה"
אתה נותן לי בתי ספר באיכות ירודה"
אתה חושב שהצבעוניים" .הם טיפשים באיכות ירודה
מר בקלש"
"...אשאיר אותך עם הבלוז, כן"
בחרתי לשקף את התקופה .ואת המצבים שבהם מצאתי את עצמי
מבחינתי זו חובה
,ובתקופה מכרעת כל כך בחיינו
כשהכול נואש כל כך ,וכל יום הוא עניין של הישרדות
.אי אפשר שלא להיות מעורבים
,אנשים צעירים, שחורים ולבנים יודעים את זה
.ולכן הם מעורבים בפוליטיקה
אנחנו נעצב ונשנה את הארץ הזו
.או שאיש לא יעצב וישנה אותה בכלל
.אני חושבת שאין בחירה
איך אפשר להיות אמן ?ולא לשקף את התקופה
כשאני מנסה למצוא עבודה"...
כדי להרוויח קצת כסף"
כל מה שיש לך להציע הוא" התגובה הלבנה המרושעת שלך
,אבל העולם גדול"
גדול ובהיר ועגול"
,והוא מלא באנשים כמוני" שחורים, צהובים, בהירים וחומים
,מוטב שתאמין לי"
מר בקלש"
"...אשאיר אותך עם הבלוז"
תמיד חשבתי שאני מזעזעת את האנשים
אבל עכשיו אני רוצה ,לעשות את זה יותר
ואני רוצה לעשות את זה במכוון .ואני רוצה לעשות את זה בקרירות
אני רוצה... אני רוצה כל כך ,לנער את האנשים
שכשהם ייצאו ממועדון לילה ,שהופעתי בו
.אני רוצה שהם יהיו מפורקים
!בסדר
אמרתי, כשהוא מת"
הוא סיפר לי את כל חיי"
,הוא אמר: 'המשיכי לעבוד, ילדה"
הם יפתחו את הדלת באחד הימים"
לא תצטרכי לחכות עוד הרבה"
תגידי להם איך את מרגישה"
אז אשאיר לך את הבלוז"
" '.זה אני, כן"
אני רוצה להיכנס לאולם
,של כל האנשים האלגנטיים האלה ,המיושנים, השאננים
.ולהטריף עליהם את דעתם
!קומו
!מותר לכם לרקוד לאט
אבל היה מלהיב מאוד להיות חלק מהתנועה באותה התקופה
.כי הרגשתי שזקוקים לי
יכולתי לשיר כדי לעזור לאנשים שלי .וזה נהיה הדבר הכי חשוב בחיי
,לא פסנתר קלאסי, לא מוזיקה קלאסית ,אפילו לא מוזיקה פופולרית
.אלא מוזיקה של זכויות אזרח
,הכרתי את מרטין לותר קינג מלקולם אקס, אנדרו יאנג
,ואמנים, שחקנים, שחקניות ,משוררים, סופרים
אנשים כמוני שהרגישו מחויבים .להביע עמדה כפי שאני עשיתי
היה לה חשוב מאוד ליצור קשר
עם סופרים ועם מחזאים באותו שלב
כי לאנשים האלה היה הרקע האינטלקטואלי של התנועה
.ולה לא היה
.לה הייתה מוזיקה, רקע מוזיקלי
,למשל, לנגסטון יוז
הוא כתב בעבורה את המילים ."ל-"בקלש בלוז
.לורן הנסברי
,נינה לקחה את המחזה שלה "צעירים, מוכשרים ושחורים"
.ויצרה ממנו שיר
הוא נחשב אחד השירים החשובים .ביותר בתנועת זכויות האזרח
אני יודעת שיש רק 300 סטודנטים שחורים
.במכללה הזאת, מתוך 18,000
.השיר הזה מוקדש רק לכם
להיות צעיר, מוכשר ושחור"
איזה חלום יקר"
"...להיות צעיר, מוכשר ושחור"
לורן הנסברי ,הייתה החברה הכי טובה שלי
"והיא כתבה מחזות. "צימוק בשמש ."ו"צעירים, מוכשרים ושחורים
היא לימדה אותי הרבה .על קרל מרקס, על לנין, על פילוסופיה
החומר הבסיסי שממנו עשויה החברה שלנו
שהשחורים בה נמצאים במצב הנוכחי
.הוא משהו שצריכים לשנות אותו
.זאת הייתה תקופה די מדהימה
,אני נזכרת עכשיו וחושבת
וואו, כל המי ומי !של אמריקה השחורה
.לורן הנסברי הייתה הסנדקית שלי
,אשתו של מלקולם אקס, בטי שאבז .הייתה הדודה שלי
.הם היו שכנים שלנו במאונט ורנון
יש להם שש בנות .ואני הייתי כמו השביעית
.תמיד רכבתי לשם על אופניי
...ליסה ואני היינו בנות אותו גיל ו
,איליישה שאבז - - בתם של בטי שאבז ומלקולם אקס
ואני חושבת שהתייחסנו .זו לזו כאל תאומות
.זאת הייתה תקופה נהדרת
.הייתה מוזיקה, היו דיונים
,בין אם בבית שלנו, בבית של ליסה ,בבית של נינה סימון
.הייתה מטרה למסיבות
היינו כמו זבובים על הקיר
בחברת גאוני המשוררים והמשוררות
,השגרירה שבאז - - בתם הבכורה של שבאז ומלקולם אקס
.של אותה התקופה
ישבנו בחדר, ולהקשיב
,לאנשים המבריקים, המשכילים ,אנשי העולם הגדול
,המקסימים, המושכים הכובשים האלה
.שהחליטו לשנות את העולם
אני נולדתי מתוך האישור הזה ."של "צעירים, מוכשרים ושחורים
,בשבילי ובשביל כל מי שהיה שם
זאת הייתה טענה נועזת
שחלקנו אותה בשמחה .כשהיא שרה אותה
"להיות צעיר, מוכשר ושחור"...
האנשים היו קמים ומתחברים ,לאפריקניות שבהם בלי להתנצל
.וזה היה שיר מצליח מאוד בזמנו
.אפשר היה לזמזם אותו בפומבי
"זה המצב"...
,היא נהייתה אגדה בתנועת הפעילים
ובמפגשים ובשיחות ששמעתי
היא השתכנעה שיש דברים מסוימים שמוכרחים לעשות
.כדי לקדם את המהפכה
אמרתי לה שזאת לא התשובה
ואז זה התחיל לבוא לידי ביטוי .בגישה שלה כלפיי וכלפי העסק
.היא הייתה מתחרפנת
אני זוכר כמה ערבים .שהלכנו לישון מאושרים ומחובקים
הייתי מתעורר ומוצא אותה ,יושבת במיטה בזרועות מקופלות
.מביטה בי, חושבת להרוג אותי
וככה זה היה. הפעילות הפוליטית .נעשתה כבדה מאוד
מבחינתי, אנחנו היצורים היפים .ביותר בכל העולם, השחורים
התפקיד שלי הוא להגביר את הסקרנות שלהם
,למקום שהם באו ממנו
.לזהות שלהם ולגאווה בזהות הזאת
...בגלל זה השירים שלי
אני מנסה לכתוב אותם ,כמה שיותר חזקים
בעיקר כדי לעורר .את הסקרנות שלהם בנוגע לעצמם
.אנחנו לא יודעים דבר על עצמנו
אין לנו אפילו הגאווה ,והכבוד של אנשי אפריקה
אבל אנחנו לא יכולים אפילו לדבר .על המקום שבאנו ממנו
.אנחנו לא יודעים
.זה כמו מירוץ אבוד
אין לי בית"
אין לי נעליים"
אין לי כסף"
אין לי מעמד"
אין לי חצאיות"
אין לי סוודרים"
אין לי בושם"
אין לי אהבה"
אין לי אמונה"
אין לי תרבות"
אין לי אימא"
אין לי אבא"
אין לי אח"
אין לי ילדים"
אין לי דודות"
אין לי דודים"
אין לי אהבה"
אין לי שכל"
אין לי מדינה"
אין לי בית ספר"
אין לי חברים"
אין לי כלום"
אין לי יין"
אין לי כסף"
אין לי אמונה"
אין לי אלוהים
אין לי אהבה"
"?אז מה יש לי"
אני רוצה לעורר את התחושה "?של "מי אני? מאין באתי
"?האם אני אוהבת אותי" "?ו-"למה אני אוהבת אותי
,אם אני שחורה ואני יפה"
אני כזאת ואני יודעת את זה" ".ולא אכפת לי למי אכפת ומה אומרים
,יש לי שיער, יש לי ראש"...
יש לי שכל, יש לי אוזניים"
יש לי עיניים, יש לי אף"
יש לי פה"
יש לי מין
יש לי זרועות, יש לי ידיים"
יש לי אצבעות, יש לי רגליים"
יש לי כפות רגליים, יש לי בהונות"
יש לי כבד"
יש לי דם"
יש לי חיים"
יש לי כאבי ראש וכאבי שיניים"
ורגעים קשים כמו לך"
יש לי שיער, יש לי ראש"
יש לי שכל, יש לי אוזניים"
"...יש לי עיניים, יש לי אף"
זה מה שמאלץ אותי
לדחוף אנשים שחורים להזדהות .עם התרבות השחורה
,לתת להם את השחור הזה .את הכוח השחור הזה
.יש לי לב, יש לי נשמה"...
יש לי גב"
"...יש לי מין"
.נינה הייתה מורדת אמתית
היא לא התאימה לתפקיד .האישה השחורה המהפכנית שהוצע לה
היא יכלה לחמוק מהעמדות פנים מזויפות
ולהגיע בשירה לעומק רב יותר .משהאנשים התרגלו לשמוע
"...יש לי חופש"...
היא הייתה הקדושה .הפטרונית של המרד
.נינה נעשתה תוקפנית יותר
אני זוכר שפעם אחת :היא ניגשה לד"ר קינג ואמרה
"!אני לא לא-אלימה"
.והוא אמר: "זה בסדר, אחות
".את לא צריכה להיות"
.אף פעם לא הייתי לא-אלימה .אף פעם
חשבתי שאנחנו צריכים להשיג .את הזכויות שלנו בכל האמצעים
.ואז היא פגשה את סטוקלי קרמייקל
גב' סימון אומרת משהו משמעותי מאוד
."בשיר שלה "מיסיסיפי, לעזאזל
:היא אומרת ".הארץ הזאת בנויה על שקרים"
אתם תשבו מול מסך הטלוויזיה
ותשמעו את לינדון ג'ונסון אומר לכם
,ש"אלימות לא משיגה דבר ,"עמיתיי האמריקנים
ומגייסים אתכם ישירות מבית הספר .למלחמה בווייטנאם
,אם אתם לא רוצים צרות
תרחיקו את הידיים הלבנות המטונפות .שלכם מהעור השחור המקסים שלנו
!תרחיקו אותן
אני רק אחת מהאנשים ,שמאסו בסדר החברתי
.שמאסו בממסד, שמאסו בכול
מבחינתי, החברה האמריקאית ,היא לא יותר מסרטן
וצריך לחשוף אותה .לפני שאפשר יהיה לרפא אותה
.אני לא הרופאה שתרפא אותה
.אני יכולה רק לחשוף את המחלה
?אתם מוכנים, אנשים שחורים
!כן
?אתם מוכנים, אנשים שחורים
!כן
"?אתם מוכנים"
?אתם באמת מוכנים !כן-
היא רצתה להתחבר לטרוריסטים .הקיצוניים שהשפיעו עליה
ואחרי המפגשים עם כל האנשים האלה
:היא הייתה באה אליי ואומרת
.בוא נשלוף את הרובים" ".בוא נרעיל את המים
.כל מיני פעילויות טרור אלימות
אתם מוכנים לזמן את זעמם של ,האלים השחורים, המגיה השחורה
?לעשות כמצוותכם
השחורים לעולם לא יקבלו זכויות .אם לא תהיה להם מדינה משלהם
ואם תהיה מהפכה חמושה ,והרבה דם יישפך
אני חושבת שנצליח להשיג .מדינה נפרדת
?אתם מוכנים לנפץ דברים לבנים
!כן
?אתם מוכנים לשרוף בניינים
!כן
בשלב כלשהו נינה התחילה לנגן ,רק שירים פוליטיים וזהו
.וזה התחיל לפגוע בקריירה שלה
נעשה קשה לארגן לה הופעות כי המפיקים חששו
שהדבר היחיד שהם יקבלו .יהיו מסרים פוליטיים
?אתם מוכנים להרוג אם צריך
!כן
?המחשבות שלכם מוכנות
!כן
?הגוף שלכם מוכן !כן-
,לו יכולתי לעשות כרצוני .הייתי נהיית רוצחת
הייתי לוקחת נשק ויורדת דרומה
,ועונה באלימות לאלימות שלהם .ברובה לרובה
אבל בעלי אמר לי
שאני לא מבינה כלום ברובים ,והוא סירב ללמד אותי
והדבר היחיד שהיה לי .היה המוזיקה, לכן צייתי לו
,אבל לו יכולתי לעשות כרצוני .לא הייתי יושבת כאן היום
.בטח הייתי מתה כבר
?אתם באמת באמת באמת מוכנים
!כן
היא ירדה על הלבנים ,כמו כלב נובח
אבל עדיין חשקה .בכל הדברים הטובים
בכל פעם שראתה את ארתה פרנקלין ואת גלדיס נייט וכל האנשים האלה
,בתוכניות הטלוויזיה מובן שזה היה מכעיס אותה מאוד
כי לא הצליחה להגיע לתוכניות האלה .בגלל המוניטין שיצא לה
לבסוף לא הייתה הרבה עבודה .וההוצאות היו גבוהות
.היא חיבלה בכל העבודה שהשקעתי
.להתראות
אני זוכרת את אבי מתלונן ,על העובדה שהיא לא הפסיקה לנאום
.אבל זו מי שהיא הייתה
.זה בסדר כשאת על הבמה
.זה בסדר כי את יכולה להגיד הכול
:אבל כשההופעה נגמרת והאורות כבים
,בסדר, בואי נכניס את הקוף לכלוב"
".קחי את הבננה שלך ותתנהגי יפה"
זה היה כאילו שהיא נענשה .על שהיא נאמנה לעצמה
זה מקום כואב .ובודד מאוד להיות בו
.ערב טוב
האורחת שלי היום .לא זקוקה למילות הסבר
.זו גברת נינה סימון
,נינה, בכל הקשור לאמנים כיום אנחנו רואים שאמנים רבים
מנסים להזהיר את אמריקה .מפני הצורך בשינוי
?האם זה באמת תפקידו של אמן
אני חושבת שזה משהו שאני בחרתי לעשות
.ושהרגשתי מחויבת לעשות
,זה התפקיד שלי .אבל לפעמים אני מצטערת שזה כך
אני חושבת שהאמנים שלא מעורבים בהעברת מסרים
,כנראה מאושרים יותר
אבל אני צריכה לחיות עם נינה .וזה קשה מאוד
?מותק, אתה מבין אותי עכשיו"
אם לפעמים אני כועסת"
לא כל אחד יכול תמיד להיות מלאך"
כשהכול משתבש ונעשה רע"
אבל אני סך הכול" ,נשמה שכוונותיה טובות
,אלוהים "...אל תיתן לי להיות בלתי מובנת
אני חושב ש-19 אנשים .תלויים בי לפרנסתם
.זו כמות גדולה של אנשים
,אני יודעת שאם אגיד: "תראו ".אני עייפה ולא יכולה לעבוד הערב
.אני אחטוף משני הצדדים
איש לא יבין שאני עייפה .וזה לא יעניין אף אחד
.אני מודעת לכך היטב
.הייתי רוצה חופש
להיות במקום כלשהו .שלא יופעלו עליי לחצים כאלה
בכל לילה בחורים הרקובים" .והמזוהמים שנקראים חדרי הלבשה
.במשך השנים לא נשאר ממני כלום
אתה מעמיד פנים שאתה מאושר .ובעצם אתה מדוכא
:בפנים אני צורחת "!תעזרו לי, מישהו"
,אך אי אפשר לשמוע אותי" ".כמו לצרוח בלי קול
עד סוף שנות ה-60' הבנתי שנינה נלחמת
בשדים שעלולים להגיח בכל רגע .בלי שתדע על כך בכלל
,היא יכלה להיות אלימה להיות תוקפנית מאוד
.והשינוי היה דרמתי
.בום. כמו מתג"
...אחרי זמן מה הבנתי שאני
.אני לא עם אחותי" ,"אני עם "ההיא
.וההיא הייתה מאיימת
.אלוהים, יכולתי להרוג את כולם"
,אני שונאת אותם, כן" .אך שונאת את עצמי יותר מכול
.אין לי שום תירוץ"
הם לא יודעים שאני מתה" ".והרוח שלי ממשיכה
ברגעי השפיות שלה היא הייתה מוטרדת מאוד
.מהתקפי הדיכאון והזעם האלה
אפילו פנינו לבית החולים .הפרסביטריאני בקולומביה
אני חושב שאשפזנו אותה .לארבעה או לחמישה ימים
ערכו את כל הבדיקות ,שהיו מוכרות לרפואה באותה תקופה
.ולא הצליחו למצוא דבר
אנדרו ואני דיברנו על אפשרות" .של התאבדות מצדי
הוא אמר שלא רק שהוא" .לא יסבול, אלא יחוש הקלה
אני שונאת אותו. יש לי כוונה" .לעזוב אותו, אם אחיה
.המכות, אנדי, אותן לא אוכל לסבול" ".הן הורסות הכול בתוכי
ההידרדרות שלה נעשתה .חמורה יותר ויותר
יצאנו לסיבוב הופעות עם ביל קוסבי
ובלילה האחרון .היא הייתה לא יציבה
הייתה לה פחית של חומר .לצחצוח נעליים
היא מרחה את זה בשיערה .והתחילה לדבר ג'יבריש
.היא הייתה לא מובנת
.נדמה שהיא עוברת התמוטטות עצבים
כשהגיע הזמן לעלות לבמה
ליוויתי אותה ואחזתי בזרועה
,והושבתי אותה ליד הפסנתר
ואני נעמדתי מיד בצד השני של הבמה
.כדי שנוכל לראות זה את זה
היא צפתה בי עושה פנטומימה .והיא הופיעה
לא הייתה לה כל שליטה ,על הרגשות שלה
.ומתחת לכל זה, המין שלט בה
היו תקופות שפעם או פעמיים בשבוע
היא תקפה אותי תקיפה מינית .והיא הייתה נתקפת זעם מטורף
.היה מוכרח להיות מין .זה הניע אותה
הגישה שלי כלפי מין הייתה .שצריך לעשות את זה כל הזמן
?איך אנדרו הגיב לזה
רציתי שהוא ירגש אותי מבחינה מינית .והוא מעולם לא הצליח
.הבנתי
הוא לא ידע איך לגעת בי .ואף פעם לא היה לו זמן
,הוא היה בא אליי מאוחר בלילה .נשאר שעתיים ומסתלק
.ידעתי שהיא יוצאת עם אחרים
הסכמנו שלשנינו יוכלו להיות ,בני זוג מחוץ ליחסים
אבל שנעבוד יחד .למען העסק והילדה
אני לא יכולה לדבר על הנישואים .של דודה נינה ושל דוד אנדי
אני יכולה רק להגיד 'שהפעילות הפוליטית בשנות ה-60
גרמה תוהו ובוהו .בחייהם הפרטיים של האנשים
,האנשים הקריבו את השפיות שלהם .את הרווחה שלהם, את החיים שלהם
נינה סימון הייתה נפש חופשייה
בעידן שלא ידע להעריך .גאונות נשית
?איך זה משפיע על הבית ועל המשפחה
,לא בגלל הכנסה
אלא בגלל הנשמה שלך וחוסר היכולת .לעשות את מה שאת צריכה לעשות
ישירות מחדר החדשות שלנו ,בוושינגטון
"אלה חדשות "סי-בי-אס .עם וולטר קרונקייט
.ערב טוב ,ד"ר מרטין לותר קינג
חסיד הפעילות הלא אלימה ,בתנועה לזכויות האזרח
.נורה למוות בממפיס, טנסי
!אלוהים
.אלוהים
.הלם פשט בקהילות השחורים בארץ
.גברים, נשים וילדים יצאו לרחובות
.הם נראים המומים. רבים בכו
אני חושב שאמריקה הלבנה עשתה את הטעות הכי קשה שלה
.כשהרגה את ד"ר קינג אמש
הוא היה היחיד מבני הגזע שלנו
- סטוקלי קרמייקל -
שניסה ללמד את האנשים שלנו
לחוש אהבה, חמלה ורחמים .כלפי מעשיו של האדם הלבן
כשאמריקה הלבנה הרגה את ד"ר קינג אמש
.היא הרגה כל תקווה הגיונית
אנחנו רוצים לשיר שיר ,שנכתב ליום הזה
,לשעה הזאת .לד"ר מרטין לותר קינג
,יריד ווסטברי - - ה-7 באפריל, 1968
...שיננו אותו אתמול ו
.נראה
היה היה על כדור הארץ"
אדם שנולד בצנעה
שהטיף לאהבה ולחופש
לכל בני האדם
הוא חלם על היום שבו
"...שלום יתפשט בכדור הארץ"
אשתקד, לורן הנסברי עזבה אותנו ,והיא הייתה חברה יקרה
.ואז לנגסטון יוז עזב אותנו
?מי יכול להמשיך
?אתם מבינים כמה איבדנו
?פתאום זה נעשה מציאותי, נכון
.לא הופעה
לא מיקרופונים וכל השטויות האלה
.אלא משהו אחר
אנחנו לא יכולים להרשות .לעצמנו להמשיך לאבד
.הו, לא. אלוהים
.הם יורים בנו, אחד אחד
אל תשכחו את זה
.כי כך הם עושים
.הורגים אותנו אחד אחד
אם עליך למות, זה בסדר"
כי אתה יודע מהם החיים
אתה יודע מהו החופש
לרגע אחד בחייך
מה יקרה
עכשיו כשמלך האהבה
".מת"
.ידעתי שהלכנו לאיבוד
,הרגשתי רדופה כל הזמן .לא חשוב מה עשיתי או כמה נעצבתי
הרגשתי שלא נותרו לי חיים .בארץ הזאת
ידעתי שאני צריכה לפרוש או לעזוב את אנדי
.או לעשות משהו
,אז הסרתי את הטבעת הנחתי אותה על השולחן
.ועזבתי את הארץ
,אין לי מה לתת, אנדרו" .ואני עייפה מכדי לדבר על כך
,אתה תלך לדרכך .ואני אלך לדרכי
יש לי מעט לעשות עם בני אדם .ובאופן מוזר, אני שלווה
,לפי דבריה של אחות הסנדקות שלי ,אטלה שאבז
,גרתי אצלם אחרי שאימא עזבה
והטלפון היה מצלצל ובכל פעם שהוא צלצל
:הייתי רצה אליו ושואלת "?זו אימא שלי בטלפון"
אני זוכרת שחזרתי לבית במאונט ורנון
.ואבא לא היה שם
.הוא לא היה שם
...ואף אחד לא סיפר לי כלום ו
...אז
יום אחד את בבית ,וכל הצוות שם
,ואבא שלך שם והכלב שם
,וכל מה שאת מכירה נמצא שם
ואז את חוזרת כמה שבועות אחר כך
.ואין שם כלום, אין שם אף אחד
"אל תחפשו אותי"...
החלטתי שאני רוצה לנסוע לחיות באפריקה
.ולעולם לא לחזור לאמריקה
התגרשתי מאנדי ונסעתי לליבריה .כדי לגור שם
,כשהגעתי לאפריקה הייתי מאושרת .יותר ממאושרת
ליבריה היא מדינה שייסדו עבדים אמריקנים
.והגיוני שארגיש בה בבית
.עטיתי ביקיני ומגפיים, זה הכול .כן-
.לא הייתה בדידות, לא היה שיעמום
הימים התחלפו בלילות
ועקבות הזמן נעלמו
.כי היו כל כך הרבה דברים לעשות .זה תמיד היה כיף
אני גם מודעת היטב לעובדה
שנכנסתי לעולם שחלמתי עליו כל חיי
.ושהוא עולם מושלם
אני זוכרת שחשבתי על ארה"ב
כעל משהו שחלמתי עליו ,מתי שהוא בחיי
אבל הוא נעלם !כאילו לא היה קיים מעולם
זה היה חלום שחלמתי
והוצאתי את עצמי ממנו
כי עבדתי זמן רב כל כך ,במקום ההוא, בכלא ההוא
.ועכשיו אני בבית עכשיו אני חופשייה
.ואין שום דרך חזרה
הכול שם היה רחב ופתוח
.והכול היה טבעי
!הכול
,ראיתי ברקים מרחפים באפריקה ,לא כאלה שמבזיקים
וזה מחשמל אותך עד שאת .נשארת חסרת מילים
.ראיתי את זה! ראיתי את אלוהים
'כשהייתי בכיתה ז ,אמי העבירה אותי לליבריה
אבל היא כל הזמן הייתה בנסיעות ואף פעם לא ידעתי
.מתי היא נוסעת ומתי היא חוזרת
גרתי אצל משפחה במשך שנה שם ולמדתי שם בבית הספר
וגרתי איתם עד שאימא חזרה ,והחליטה לקנות בית על החוף
,ומהחיים איתם עברתי לגור איתה
...והיא פשוט
.כל מה שעשיתי היה לא בסדר
מדמות מנחמת בחיי .היא נהייתה מפלצת בחיי
עכשיו היא הייתה זו שהרביצה .והיא הרביצה לי
פעם היינו במקום ציבורי ...ועשיתי משהו, והיא פשוט
,היא הרביצה לי לעיני כולם
ולא חשפתי את הרגשות שלי ,כי כשאימא ראתה אותך בוכה
.היא ידעה שהיא יכולה להשפיע עליך
,זה מה שהיא רצתה
ולא רציתי להעניק לה .את הסיפוק הזה
כשהיא הרביצה לי הייתי מסתכלת ישירות בפניה
:והיא הייתה אומרת ".כדאי לך לבכות, כדאי לך לבכות"
.לא הייתי בוכה
זאת הייתה תקופה קשה מאוד
.עד שהתחלתי לחשוב על התאבדות
,כשהייתי בת 14 טסתי לניו יורק
עברתי לגור עם אבי .ולא חזרתי יותר
.אחרי שנפרדנו קרו הרבה דברים
,היא לא שילמה מסים .היא לא טיפלה בענייני העסקים
.היא איבדה את הבית במאונט ורנון
.הכול נעשה מטורף
,היא ניהלה חיים של נוודת ,בלי מנהל אישי, בלי בעל
אבל תמיד אמרה שהחיים באפריקה .היו התקופה הכי טובה בחייה
.היא יכלה להיות שם וליהנות .היא לא הייתה צריכה לשיר
היא לא ניגנה בפסנתר .והיא לא הופיעה
.היא אמרה שהיא שונאת את הפסנתר .היא שנאה אותו
.תחשבו על זה .היא התחילה לנגן בגיל ארבע
מצד שני היא הייתה מודעת לכך .שהיא לא מרוויחה כסף באפריקה
לכן היא נאלצה לחדש .את הקריירה שלה
היא לא רצתה לחזור למה שהיא כינתה
,"ארצות הנחש של אמריקה"
,לכן היא עברה לשווייץ ,לניגוד ההפוך של אפריקה
והדבר הראשון שהיא עשתה .היה קונצרט מונטרה
- פסטיבל הג'ז במונטרה, 1976 -
?מחוברים
?אתם שומעים את כל הרעשים
?לא שכחתם אותי, מה
.זה מטורף כל כך .לא שכחתם אותי
,לא ציפיתי שתשכחו
.אבל אני עייפה
.אתם לא מבינים אותי
ויש אנשים רבים :בעסקי השעשועים שאמרו
.הו, היא הייתה כוכבת פעם"
".היא ירדה עד לתחתית"
,וכל מיני שטויות כאלה .חסרות משמעות מבחינתי
אני מקווה שתראו אותי או את רוחי
.במרחב אחר, ברמה אחרת, בקרוב
ושוב, אני לא רוצה לאכזב אתכם ,ויש לי הרגשה
אז אני חושבת שהדרך היחידה לספר לכם מי אני כיום
.היא לשיר שיר של ג'ניס איאן
הכוכבים באים והולכים"
הם באים מהר, הם באים לאט"
ונעלמים כמו אורה האחרון" "...של השמש, זוהרים
.היי, ילדה, שבי
!שבי
הכוכבים באים והולכים"...
הם באים מהר, הם באים לאט"
ונעלמים כמו אורה האחרון" של השמש, זוהרים
כל מה שרואים הוא תהילה"
אבל נעשה בודד שם" כשאין את מי לשתף
אפשר להתנער מזה"
אם תשמעו סיפור"
אנשים חושקים בתהילה"
כמו ספורטאים במשחק"
הם שוברים את העצמות"
וממשיכים להניף"
חלקם מוכתרים"
חלקם טובעים"
חלקם אובדים ולא נמצאים לעולם"
".אבל רובם ראו את הכול"
הם מנהלים את חייהם בבתי קפה" עצובים ובאולמות מוזיקה
ותמיד יש להם סיפור"
אחדים יוצרים אותו כשהם צעירים"
לפני שהעולם פגע בהם"
ואחר כך מישהו יגיד"
היה לך את הרגע שלך' "
'.כעת עלייך לפנות מקום"
?כך זה תמיד, לא"
אך לעולם לא תכירו את הכאב"
שבשימוש בשם שמעולם לא היה שלך"
שנים שבהן את שוכחת"
את מה שידעת היטב"
,את, זו שנתנה את הכתר"
נותרת מאוכזבת"
את מנסה לכפר"
בלי להתגונן"
אולי"
להעמיד פנים
"...שמעולם לא ראית את העיניים"
.בשווייץ לא היה לי כסף
.לא קיבלתי כלום מאנדי
הוא ניתק את עצמו ממני .והותיר אותי בלי כלום
.עזבתי את שווייץ ונסעתי לפריז .חשבתי שאוכל לחדש את הקריירה שלי
עשיתי את זה לבדי
.והגעתי למקום הלא נכון
עבדתי בכל לילה בבית קפה קטן .בתמורה ל-300 דולר
...אני ?אתם מדברים אנגלית
."לא, נבצע רק את "וו זט סול
...זה הולך ככה
הייתי נואשת .ואיש לא האמין שאני שם
.הייתי גדולה בשביל המקום הזה .איש לא בא לראות אותי
.נפלתי מגדולתי
אני מצטערת שלא נעשיתי הפסנתרנית .הקלאסית השחורה הראשונה
.אני חושבת שהייתי מאושרת יותר
.אני לא מאושרת במיוחד עכשיו
לא הייתי משנה את הפעילות שלי .בתנועת זכויות האזרח
.לא הייתי משנה את זה
אבל כמה מהשירים ששרתי אז .פגעו בקריירה שלי
כל השירים השנויים במחלוקת
שהתעשייה החליטה ,להעניש אותי בגללם
והם החרימו את כל התקליטים שלי
...וזה
קשה לי להתחבר לשירים האלה שוב
.כי הם לא רלוונטיים לתקופה הזאת
,בעניין התנועה לזכויות אזרח ?עד כמה התקדמנו
!אין דבר כזה זכויות אזרח
?למה את מתכוונת
.אין סיבה לשיר את השירים ההם .לא קורה כלום
.אין תנועה לזכויות האזרח .לא נשאר אף אחד
פגשתי את נינה ב-1967 .והייתי חבר שלה כל חייה
היא התקשרה אליי ב-1982 ,והיא הייתה כאן, בפריז
,גרה בדירה קטנה מאוד .בקושי היה לה כסף
- גריט דה ברויי, חבר -
היא העלתה הופעות של ארבע שעות ,ב-"טרואה מאייה", במועדון הלילה
,וקיבלה כמה מאות דולרים להופעה
.וזאת הייתה התקופה הכי קשה
ביקרתי אותה בדירה הזעירה שלה .שהייתה מלוכלכת
:ניקיתי אותה ואמרתי ".נינה, את לא יכולה לחיות ככה"
אבל באותו רגע היא עדיין .הייתה חסרת כל שליטה
.הייתה תקרית ב-"גרנד הוטל" בפריז
מישהו נעץ בה עיניים זמן רב מדי
,והיא הייתה מתוחה ממילא והיא עשתה תנועה כזאת
.וחשבתי, היא עומדת להרביץ לו
מיד חיבקתי אותה בכוח
וגררתי אותה לתוך מונית "!ואמרתי לנהג: "סע
כשראיתי אותה בפריז, היא נראתה .כמו ילדת רחוב לבושה סחבות
לא האמנתי שזה קורה .וזה העציב אותי מאוד
גריט ואני ידענו שמשהו .לא בסדר וניסינו להבין
"?מה העניין? מה העניין באמת"
גריט מצא לה דירה ,בניימכן בהולנד
,ולגריט היה חבר, רופא ,שהוא הביא לדירה של נינה
והרופא בדק אותה ושאל שאלות ורשם לה תרופה
,שהייתה משהו מסוג חדש ."תרופה שנקראה "טרילאפון
רק כשהגעתי לשנות העשרים בחיי ,נסעתי לבקר אותה בניימכן
ואז שמעתי בראשונה את המונח ,הפרעה דו-קוטבית
:ואני זוכרת ששאלתי ?"מה זה? למה הכוונה"
מצבי הרוח המשתנים שלה
ודברים רבים שחוויתי ,בשלב מוקדם בחיי
רגע אחד היא הייתה שמחה
ורגע לאחר מכן עמדתי מול מישהי .שלא הייתה בחדר חמש דקות לפני כן
.פתאום זה נעשה הגיוני
היא שקעה עמוק כל כך בחרא בסוף
.והבינה שעליה למות או להיכנע
,היא נכנעה כי אמרנו לה: "נינה
,נשיג לך בית ונשיג לך מוזיקאים"
.נארגן מסביבך הכול"
,נארגן לך הופעות"
.אבל את צריכה לעשות מה שנגיד לך"
,את צריכה ליטול את התרופה" .את צריכה לעבוד
אלוהים נתן לך את היכולת לעשות" !את מה שאת עושה, עשי זאת
אנחנו רוצים לשמוע ממך" ".רק כן או לא
.ובדמעות בעיניה היא אמרה כן
כשראיתי אותה
.חששתי מאוד כי הייתה לה עווית
...היא דיברה או ישבה ואז
.הפה שלה היה מתעוות
.וכשהיא הלכה היא גררה רגליים
?שאלתי: "מה קורה כאן
...למה"
"?מה קורה? מה אני מפספסת"
.הם נתנו לה תרופות
"היא התחילה להשתמש ב-"טרילאפון :והרופא אמר
עם השנים זה ישפיע" .על היכולת המוטורית שלה
הקול שלה ישתנה" .ויכולת הנגינה שלה תיפגע
עליכם לקבל את זה"
או את הסכנה שהיא תפגע" ".בעצמה או במישהו אחר
.אבל התרופה באמת עזרה
היו תקופות בהולנד שבהן ישבנו על כיסאות נוח במרפסת שלה
.וסתם החזקנו ידיים
...היא הייתה כמו .היא הייתה אחותי
לא דיברנו במשך שעות .וסתם נהנינו מהיום
אני מניחה שהתרופות אפשרו לה להופיע
ולעמוד בהתחייבויות העסקיות שלה ,כדי שהקריירה שלה תתאושש
.אבל היו רגעים שפקפקתי בכך
"?מה בנוגע ללב שלה"
כי בסופו של דבר ,לכם יש נשים ובעלים וחיים
.אבל היא לבדה
.החיים האישיים שלי הרוסים
היו לי כמה פרשיות אהבים ,והייתי שמחה להיות נשואה
אך היה עליי להקריב הכול .למען המוזיקה
בהולנד היינו צריכים לקיים שמונה קונצרטים
ונפוצה השמועה .שנינה מתפקדת היטב
.ואז היא שוב יצאה לדרכים .העסק התקדם
היא עלתה לבמה
והרגשת בתגובה רגשית חזקה מאוד
שעלתה מהקהל .רק מעצם הנוכחות שלה שם
.עכשיו תקשיבו לי
.אני אוהבת אתכם מאוד
אני חושבת שאתם יודעים את זה .ואני יודעת שאתם אוהבים אותי
.אני יודעת את זה
ואף פעם לא ידענו
.מה יקרה ומה יהיה מצב הרוח
המקום הזה חם מאוד .וצפוף מאוד ומכוער מאוד
אבל היא חשפה את לבה .ואת נשמתה באותו רגע
.היה לה קשר מיוחד מאוד עם הקהל
.השיר הזה פופולרי בכל רחבי צרפת
- מונטרה, 1987 -
,הוא מהאלבום הראשון שלנו
,האלבום הראשון שהוצאנו לעולם
.לפני 25 שנה לפחות
...הלוואי שהייתי חכמה
שיכולתי להיות חכמה אז .כמו שאני היום
.סבלתי
"אבל יש כאן פסנתר "בוסנדורפר .ונראה מה יקרה
."אהובי מתעניין רק בי"
.אהובי מתעניין רק בי" עזר לה"
השיר שנהיה להיט" ".בזכות הפרסומת של שאנל
"וכש-"אהובי מתעניין רק בי :הגיע, אמרתי
עליי לנצל את ההזדמנות" עכשיו לנסוע בכל רחבי העולם
".כי זאת ההזדמנות האחרונה שלי"
עבדתי קשה מאוד כדי לנצל את החזרה השנייה שלי
כי מבחינתי זאת הייתה .הפעם האחרונה
אהובי לא מתעניין בבגדים"
אהובי לא מתעניין בהופעות
אהובי מתעניין רק בי
אהובי לא מתעניין
במכוניות ובמירוצים
אהובי לא מתעניין
במקומות מפוארים
ליז טיילור היא לא הסגנון שלו
".ואפילו לא החיוך של סאלי ברטון"
היא הייתה הכי מאושרת .כשהיא יצרה מוזיקה
.אני חושבת שזו הייתה הגאולה שלה
זה היה הדבר היחיד .שהיא לא הייתה צריכה לחשוב עליו
,כשהיא ישבה ליד הפסנתר .האצבעות שלה ריחפו
.היא הייתה תופעה חריגה
,היא הייתה גאונית ,היא הייתה מבריקה
.והברק הזה זהר בכל אשר עשתה
גם בגיל מתקדם .היא הייתה מבריקה
אהובי לא מתעניין בבגדים"...
"...אהובי לא מתעניין בהופעות"
היא הייתה גאונית. היא הייתה .יכולה לעשות מה שהתחשק לה
וכשהיא לא הייתה ,בהשפעת התרופה
מבחינה מוזיקלית, היא הייתה .יכולה להגיע רחוק אף יותר
אהובי לא מתעניין"...
"...במקומות מפוארים"
,באחת ההופעות הקטנות האלה ,הופעה שהוקלטה
היא התחילה לשיר שיר אחד .ועברה לאחר
,וההקלטה הזאת ...ביקשתי ממיילס דיוויס
היינו בסיבוב הופעות, בסיבוב ג'ז ,שמיילס דיוויס השתתף בו
,וביקשתי ממנו להקשיב
:והוא אמר .גריט, תן לי לשמוע את זה שוב"
"?איך היא עושה את זה"
.הוא לא הצליח להבין
"אהובי מתעניין רק בי"...
ככל שהתבגרתי, התחלתי להביט בה ,וחשבתי לי
"!וואו, היא מתקופה אחרת"
,אבל היא לא הייתה מנותקת מהתקופה .התקופה הייתה מנותקת ממנה
אני חושבת שכשאדם נע ,לפני הקצב שלו, לפי הזרימה שלו
לו חיינו בסביבה שמאפשרת לנו ,להיות בדיוק מי שאנחנו
.אנחנו תמיד מחוברים לעצמנו
האתגר הוא איך להתאים .את עצמנו לעולם שסובב אותנו
האם מותר לנו להיות ?בדיוק מי שאנחנו
האם נינה סימון יכלה להיות ?בדיוק מי שהיא הייתה
,שבירה וחזקה
,פגיעה ונמרצת
.היא הייתה בת אצולה אפריקנית
אך בת אצולה יכולה לדשדש בבוץ
?ולהמשיך להלך בחינניות
רוב האנשים פוחדים להיות כנים .כמו הכנות שהיא חיה לפיה
...אהובי מתעניין רק"...
...הוא אומר שהוא מתעניין רק"
"אהובי מתעניין רק בי"
!לילה טוב
נינה סימון התיישבה" בדרום צרפת ב-1993
.והמשיכה להופיע בכל רחבי העולם"
בשנות הקריירה שלה הייתה" מועמדת 15 פעמים לפרס גראמי
.ולפרס היכל התהילה ב-2000"
יומיים לפני מותה הוענק לה תואר" ,"של כבוד מ-"מכון קרטיס למוזיקה
בית הספר שסירב לקבל אותה" ".כשהייתה בת 19
נינה סימון, 2003-1933