Western Stars הוא 13 שירים של התבוננות פנימית
על המאבק בין החופש האישי .לבין החיים המשותפים
.יש שני צדדים לטבע האמריקאי
.אחד הוא ארעי, חסר מנוח, בודד
,אבל השני הוא שיתופי וקהילתי
,בחיפוש אחר משפחה, שורשים עמוקים
.ובית בשביל הלב
שני הצדדים האלה מתחככים זה בזה
תמיד ולעד
.בחיי היום יום האמריקנים
.האסם
יש לנו אסם ישן בן 100 שנה שנבנה בסוף המאה ה-19
,על האדמה שלנו
.והמתבן הוא פשוט מרחב רוחני
יש לו תקרה גבוהה כמו של קתדרלה
שהייתה עמוסה במספיק חציר
.כדי להגיע מהרצפה לתקרה
,מאז שהמקום שלנו
.ארגנו שם נשפים, חתונות ומסיבות קציר
אז זה מרחב
.מלא ברוחות ונשמות מהסוג הטוב ביותר
כשידענו שאנחנו הולכים ,לצלם את Western Stars
בגלל התזמור ידעתי שנצטרך מקום
.שיכול להכיל תזמורת של 30 נגנים
.האסם שלנו הוא מבנה שמדבר איתך
,היופי הטבעי שלו
,הבנייה האמנותית שלו
.העץ הישן
.הוא כמו כלי נגינה משובח בעצמו
.והוא נשמע טוב
.יש לו נשמה
,במשך מספר ימים
ניגנו בפני מספר חברים .ושעשענו את הסוסים למטה
,אז תיכנסו
כי אנחנו עומדים להתחיל בסיפור שלנו
.עם גבר שעומד בצד הדרך
.שנעשה חיים
.מכוניות
,זה האלבום ה-19 שלי
.ואני עדיין כותב על מכוניות
.כותב על האנשים שנוסעים בהן, בכל מקרה
.למה? אני לא יודע
.אני מניח שהמכונית נשארה מטפורה חזקה עבורי
אנחנו עדיין חיים ,חלק ניכר מחיינו פה באמריקה במכוניות
,פשוט מנסים להגיע ממקום אחד למשנהו
.ממקום אחד למשנהו
,אני מניח שלפני 40 שנה
.מכוניות היו מטפורה לדרכים פתוחות וחופש
.היום, לא כל כך
.במקרה הטוב, הן מטפורה לתנועה
כשאנחנו במכונית, אנחנו יכולים להרגיש כאילו
,אנחנו תמיד נעים קדימה
,מעבר לגבעה, מאחורי העיקול
.לתוך העתיד
.זה יכול להרגיע לפעמים את הנפש
?אבל האם אנחנו נעים קדימה
.רוב הזמן אנחנו פשוט נעים
!קדימה
!קדימה, צ'רלי
.שינוי
?איך אתה משנה את עצמך
ביליתי 10,000 שעות ועוד הרבה
.בלימוד המוזיקה שלי
,אבל ביליתי הרבה יותר זמן מזה
בערך 35 שנה, בניסיון ללמוד איך להשתחרר
.מהחלקים ההרסניים באישיות שלי
.הם לא עזבו בשקט אל תוך הלילה הטוב
במשך זמן רב, אם אהבתי אותך
,ואם הרגשתי קשר עמוק אליך
.הייתי פוגע בך אם יכולתי
,זה היה חטא
.ויש לי עדיין ימים שאני נאבק בזה
.אבל השתפרתי
,בעזרת האהבה של משפחתי
,של חבריי הטובים, למדתי איך לאהוב
,ואיך להיות רחום עם הקרובים אליי
.ולנסות ולחיות עם קצת כבוד
השיר "טוסון טריין" הוא על בחור
.שמנסה ללכת בעקבות המצפון שלו
.עובד בשמש בשביל התחלה חדשה
.הוא מנסה להשתנות
...אחת, שתיים
.אחת, שתיים, שלוש, ארבע
.השיר Western Stars הוא לב האלבום
,הוא היה נקודת ההתייחסות שלי
כשניסיתי לגלות מי הדמות שלי
.ולאן היו פניה, פניי, מועדות
יש לך כוכב מערבונים דועך
.שמביט על העולם שמשתנה מסביבו
.מביט איך הוא פוסח עליו
הוא מופיע בפרסומות לוויאגרה
ותחרויות רודאו בסופי שבוע במדבר
,מזרחית ללוס אנג'לס
.עם כמה בוקרים מקסיקנים שחצו את הגבול
,הוא גר בהוליווד הילס
,מבלה בברים של לוס אנג'לס
.שבהם הוא הבחור הכי מבוגר בחדר
אבל עדיין יש לו מצפן פנימי
.שלא מרשה לו להשלות את עצמו
,הוא יודע בדיוק מי הוא, מה הוא עשה
.את הטוב, הרע, והמכוער שבזה
,זו הגאולה הקטנה שלו
.והוא שלם עם עצמו באופן יחסי
,הוא מאבד חברים ישנים במהירות
.הרבה מגפיים ריקים
אבל הוא מתעורר בבוקר .שמח שהוא עדיין נועל את שלו
!זה ערב שבת, בואו נעשה רוק אנד רול
.אתה חייב לבלות בערב שבת
נהגתי לרכוב על האופנוע שלי .להרים של סנטה מוניקה
.היה שם מועדון סוף שבוע
,מאות אופנועים, מוזיקה חיה
.חבר'ה רוקדים מאחר הצהריים עד הלילה
.שתיתי כמה טקילות והתבוננתי במצעד
!אחת, שתיים, שלוש, ארבע
!קדימה, צ'רלי
!עוד סיבוב אחד, צ'רלס. קדימה
בשיר "דרייב פאסט", השתמשתי במטפורה
.של הפעלולן
שהוא תמיד מטפורה לסכנה
ושל הרעיון הזה שלפיו .לכולנו יש את החלקים הפגועים שלנו
הדברים שמפחידים אותנו והדברים שמעוררים בנו השראה
.הם לעתים קרובים מאוד
הרגשות האלה הם המהות של מה שדוחף אותנו להסתכן
.בחיים ובאהבה
.כולם פגועים בצורה זו או אחרת
.פיזית, רגשית, רוחנית
.בחיים האלה, אף אחד לא מתחמק מפגיעה
כתבתי שיר על בחור
,שלא רק מתגבר על הפחד כדי לעשות את עבודתו
אבל גם על הפחד להסתכן
.להיות עם מישהו שאתה אוהב
אנחנו תמיד מנסים למצוא מישהו
שהחלקים השבורים שלו מתאימים לחלקים השבורים שלנו
.ולפעמים משהו שלם עולה ומופיע
.אז זו הייתה מטפורה טובה בשביל סיפור כזה
...אחת, שתיים
.אחת, שתיים, שלוש, ארבע
,קל ללכת לאיבוד
.או אף פעם לא למצוא את עצמך
,ככל שאתה מתבגר
.המשא שלא מיינת הופך כבד יותר
.אז אתה משלם את המחיר
.וככל שאתה מתבגר, המחיר גבוה יותר
,אבל בעבר, לסכן את עצמך
,לסכן את לבך
.הביא לך רק כאב וכישלון, אז ברחת
.ברחתי ככה הרבה פעמים
,אתה מאבד שליטה על התשוקות ,על התיאבון ועל מצב הרוח שלך
.ואתה קוצר את מה שזרעת
אתה בורח עד שהשארת את כל
.מי שאהבת ואת כל מי שאהב אותך מאחור
ברוכים הבאים לקליפורניה
.שקיעה
.יום חדש בעיר חדשה
,הייתה לי בחורה בניו ג'רזי ששברה את לבי
,קרעה אותו לגזרים, רמסה אותו
,ושלחה אותו אליי .תשלום עם המסירה, בשקית נייר
אז הסתלקתי משם
.על הרכבת הראשונה מערבה, בלי להביט לאחור
,התכוונתי להתחיל חיים חדשים בקליפורניה
.כ-5,000 ק"מ רחוק מהכאב
,אבל לא חלף זמן רב לפני שהמזל שלי אזל
,והכסף שלי אזל
...וזה פשוט לא עמד לקרות, אז
,השיר הזה היה הניסיון שלי
המחווה שלי לכל השירים הנהדרים של ג'ימי ווב
.על טבע ועל מקום
פה, אנחנו מוצאים את אחי ללב השבור
.רחוק מאוד מהבית
מנסה להשכיח את זה בעבודה, להזיע את זה
במשך קיץ ארוך ובודד
.בעיר רחוקה
עיר המוזיקה ארה"ב
של נאשוויל
כתבתי את השיר הזה במהירות .על השולחן במטבח בוקר אחד
הוא על ללכת לאיבוד .על הכביש המהיר של החיים
.ללכת לאיבוד זה משהו שאני כותב עליו טוב
לפעמים היית מותש יותר מדי או שלא החלמת מספיק
,מהפחד שבתוכך
.לדעת לזהות משהו טוב כשמצאת אותו
.לפעמים אתה פשוט נמשך אל הכאב
.זה מה שאתה רגיל אליו
.ככה אתה מזהה את עצמך
.זו תחושה של בית
.זו תחושה מוכרת יותר מאהבה
.אז לשם אתה הולך
,אתה לא יודע איך לשמור על האהבה
.אבל אתה יודע איך לשמור על לבך
.שקרים
הם יטרפו כל מה שיש לך .ואת כל מה שיהיה לך אי פעם
.אמונה
.תקווה
.אמון
.כל הדברים האלה שקשה להשיג
.הם אלה שמצמיחים את גינת האהבה שלך
.שקרים ינסו לשטות בכל הדברים האלה
.אבל בלעדיהם? כל שנותר לך זה אבנים
"השיר "מירקל הוא סימפוניית פופ מדרום קליפורניה
המדבר על להשליך .את הדבר הכי טוב שהיה לך אי פעם
.זה המרכיב המושלם לשיר פופ אפי
אהבה היא אחד מהניסים היחידים
שאלוהים נתן לנו .הוכחה יומית לקיומם על כדור הארץ
ובשעה שאנחנו עושים כמיטב יכולתנו ,להפריך את הרעיון הזה
.האהבה נמצאת שם כדי לשפר אותנו
.אבל עליך לעבוד כדי לזכות בברכות שלה
אהבה והחיים היצירתיים שהיא יולדת
.היא אות קטן ומתוק לקיומו של האל בתוכנו
.עכשיו הגבר בשיר הזה יודע את הכללים
.הוא עובד כדי לציית להם
,אבל לפעמים הפחד שלנו, ההרגלים הישנים שלנו
וחוסר הביטחון שלנו .משתלטים על הטוב שבתוכנו
.וזה סופו של הנס שלי
.שיר אהבה
.זו הגאולה של לבך
,הנשמה שלך משתנת בעזרת חשיבה קשה
.זמנים קשים, והבנות קשות
.אנחנו יוצאים מהחשכה לאור השמש ולאהבה
,ציטוט
,אתה מתאהב בבדידות" ."אתה גומר ככה
,אני מאחל לך ולכל הקרובים לך רק אהבה
,חברות, ברכת האל
.ואור מנחה בחשכה לכל ימיך
.הנה אנחנו
,כשפטי ואני התחלנו לצאת .לא הייתה לנו שום ערובה
.לא ידענו לאן האהבה שלנו תיקח אותנו
,כל שהיה לנו היה היום הבא
.והאמונה הרופפת שהוא יוביל אותנו לאנשהו
,היינו צריכים להתגנב כדי שאפגוש אותה על אותו ספסל
,"בצ'לסי, מול "אמפייר דיינר
.כשבאתי לניו יורק
,הייתי מביא בירה בשקית נייר .והיינו יושבים ומדברים
,זה היה הספסל שעליו הצעתי לה נישואין
,ולשם הבאנו את בננו הבכור, אוון
.וחרטנו את ראשי התיבות שלנו על העץ
.זה היה לפני 30 שנה בערך
.ונישואין עדיין לא מביאים איתם ערובה
רק את האמונה והאהבה שאתם רוחשים זה לזה
.ואת היום הבא
.כן, בואו נתקדם הלאה
.זה היה טוב, טומי, זה היה טוב
...אבל זה של אתמול בערב
.אתה אף פעם לא יודע מה יקרה עם מוזיקה חדשה
.במיוחד כשאתה מנגן בהופעה
,אני אוהב לשתף פעולה עם אנשים מעברי
אבל אני גם אוהב את האתגר
.למצוא ולעבוד עם אנשים חדשים
,עכשיו, בזמן עשיית הסרט
,לקחנו כמה סיכונים
.וקיבלנו סוג מסוים של קסם
.רק הכמות הנכונה של טעויות התרחשו
,וכמו שקיווית שיקרה
המוזיקה התחילה לקבל חיים משלה
כשהיא עברה והסתובבה במעטפת העץ .של האסם הישן שלנו
,אז כשהמוזיקה נגמרת בסוף היום
.תעלומות החיים נשארות ומעמיקות
.התשובות שלה לא פתורות
,אבל אם הלב שלך פתוח
,ואתה חושב חזק, וחי ואוהב בתום לב
השאלות שאתה שואל את עצמך .הופכות להיות עמוקות יותר וטובות יותר
אז אתה ממשיך ללכת
,במרדף אחר השאלות הטובות יותר האלו
,בהיסוס ממשיך צעד אחר צעד
.בחושך
.כי שם נמצא הבוקר הבא
.נסיעה בטוחה, צליין
.אחת, שתיים, שלוש, ארבע
.הובא וסונכרן ע"י קופיקו הבלש