מים.
קח אותי לאוהל הטיפולים.
עזור לי.
דוקטור, לוחם זה צריך עזרה.
מאיזה מרחק נשאת אותו? אינני יודע.
היית צריך לחסוך מעצמך את הטרחה.
הוא מת.
ארור אתה, נפוליאון.
ארור אתה לעזאזל!
טוב, אנו כיבדנו את אדמתנו.
קיבלנו את ההצעה הגרועה ביותר שיש לנפוליאון להציע.
אנחנו חייבים להתקיף מחר בבוקר.
אתה מסכים, אדוני?
כן, אני מסכים, תיאורטית.
לפי כל הכללים שאי פעם למדתי על לוחמה...
אנחנו חייבים לתקוף מחר בבוקר.
אבל אנחנו לא יכולים לתקוף!
אנחנו מדי תשושים להתקפה!
אבל, הוד מעלתך, אם ניסוג עתה...
אנחנו מפקירים את האדמה לאויב.
אבל הוא שילם מחיר גבוה מדי עבורה.
סוף סוף, הוא ידמם למוות מהניצחון הזה.
אבל זה יהיה בלתי אפשרי להישאר בחזית מוסקבה.
כן, גנרל, אתה צודק.
אתה מתכוון לנטוש את מוסקבה בירתה העתיקה והמקודשת של רוסיה?
הרשה לי לומר לך, הוד מעלתך...
שלשאלה הזאת אין משמעות לגבי רוסיה.
שאלה כזאת לא יכולה להשאל. היא חסרת היגיון!
השאלה ששאלתי אותך ומכובדים אלה...
להפגש ולדון היא עניין צבאי!
השאלה היא אופן ההגנה על רוסיה!
עדיף לוותר על מוסקבה ללא קרב...
או על ידי השלמה שהצבא יאבד בקרב וגם מוסקבה?
ובכן, מכובדי, אני רואה שאני היחיד...
שאצטרך לשלם עבור החרס השבור.
רבותי, שמעתי את השקפותיכם.
חלקכם לא יסכימו עימי...
אך אני, על פי הסמכות שהופקדה בידי...
על ידי שליטי ועמי...
ארגן נסיגה.
לא, מהר יותר! מהר יותר! הצרפתים יגיעו לכאן...
לפני שנהיה מוכנים לעזוב, אלא אם כן תנועו ביתר מהירות.
עכשיו, קדימה. להרים! להרים!
הניחו את כל כלי הזכוכית בעגלה הקידמית.
והספרים.
הניחו אותם בעגלה הנמוכה.
הנה, קחי את זה. ואת זה. תודה.
ואת הכפפות האלה. לעולם לא אלבש אותן יותר.
תודה.
הנה הפצועים מבורודינו.
הזדרז!
וורה, בואי!
תני לי מעט מים.
אבא, ראית את האיש הפצוע? כן.
הרשיתי להם לגור בבית אחרי לכתנו.
מישהו פצוע קשה?
בקושי חי.
זהו נס שהוד מלכותו החזיק מעמד זמן כה רב.
הוד מלכותו? הקולונל שלנו, העלמה.
העלמה סוניה!
מוורה, אל תספרי על כך לאיש.
עדיין לא. הבטחי לי.
דודה! הנסיך אנדריי כאן.
בין הפצועים.
אנדריי? ראיתי אותו.
הוא מחוסר הכרה. פצוע קשה.
נטשה. היא עדיין לא יודעת.
אסור שתדע. האיש הזה אמר שהוא נוטה למות.
נטשה חייבת לדעת מיד.
בסדר! הכן את העגלות לתזוזה!
משוך אותן קדימה וסובב אותן!
אתה, מאחור, משוך קדימה! ישנה קבוצה נוספת של פצועים!
קצין? הניעו אותם! כן, העלמה?
אחרי שעזבנו והפצועים בביתנו, מה הלאה?
חוששתני שאיני יודע. אני רק קצין העברות.
ההוראות אלי הן לחזור במהירות ולהוביל קבוצה נוספת של פצועים.
הם ישארו כאן נטושים ללא אף אחד שישגיח עליהם?
להלקח בשבי? למות?
חוששתני שזה בידי אחרים לא בידינו, עלמתי.
אם תאפשר לי... הורד את הכסאות הללו למטה!
זה מספיק. ועכשיו, הורד את זה.
בואי נלך. אבא, אינך יכול לעשות זאת!
מה את מתכוונת? הספה.
לו עזבת זאת כאן, שלושת האנשים הללו לא יוכלו להשאר כאן...
ויהיו לשבויים בידי צרפת! אילו שלושה אנשים?
אבל בודאי!
אם אשאיר את הספה מאחור, אינני יודע מה יקרה לאימך.
אני אדבר עם אמא. הכניסו אותה הביתה בחזרה!
שלושתכם באים איתנו בקרון, בבקשה.
אדוני, אנשיך חייבים להרגיש בביתי כבביתם.
הרוזן, בבקשה עזור לנו.
האין מקום בקרון שלך לברנש המסכן הזה?
בודאי.
הזדרז. הזדרז.
אוה, שלי. אוה, האנשים הללו, אבא.
אני יודע. זה עצוב מאוד.
למרות זאת, במלחמה... אנחנו חייבים לקחתם איתנו.
אבא, אנחנו הולכים לפרוק את הכל...
ולקחת כל איש המסוגל לנסוע.
את צודקת. מאוד צודקת.
קח אותם בחזרה. הנח אותם.
ואסילי, פרק את כל הקרון.
לפרק? עשה מה שאמרו לך.
אתה יכול לומר לאנשיך שגם עבורם נמצא מקום.
תודה, אדוני.
אבא! בוא נלך עכשיו!
הורד את זה. הורד למטה את הכל.
פרקו את הקרון.
פרקו את הקרון הזה לגמרי. הורידו את הכל למטה.
אין בזה צורך. הורידו הכל למטה.
אתה, בוא הנה.
הורד את השולחן האיום הזה. השאר זאת מאחור. איננו צריכים אותו.
רוקנו את הקרון מיד.
את כל זה החוצה. אתה, בוא הנה ועזור.
איליה, מה זה? הם פורקים הכל.
להכין מקום לפצועים, יקירתי.
אבל אלה הדברים שלנו.
דברים, דברים. דברים שאפשר לקנות.
חשבי מה המשמעות של להשאיר הכל לכל האנשים הללו.
זה לא הוגן. הממשלה חייבת לדאוג לפצועים.
אמא, אינך יכלה להתנגד. הסתכלי עליהם.
את תשאירי אותם מאחור רק בגלל כמה חתיכות רהיטים?
אמא, שערי בנפשך אם ניקולס היה אחד מהם...
או פטיה?
בודאי שאת צודקת, יקירה.
אני מצטער, איליה.
האפרוחים מלמדים את התרנגולת.
עוד עשר דקות! אנו עוזבים בעוד עשר דקות.
אני מוכנה עכשיו, איליה.
עכשיו בואו נלך, בנות. כהבנתך. מהר, מהר.
בשם אלוקים, סעו!
מוסקבה היקרה, כל אחד עוזב אותך.
תראה! הסתכל לשם בפינה!
מי זה? אני לא רואה. פייר!
לכאן, פייר!
אתה שלם. הבטחת שתשוב, והנה אתה.
אסור לך להשאר, פייר. אתה חייב לבוא איתנו.
האם ראית את הקרב, פייר?
כן, ראיתי אותו. ראיתי יותר מדי.
בוא איתנו, פייר. אינני יכול.
אני חייב להשאר בעיר. ישנו...יש לי משהו...
עצור את הכרכרה. אני חייב לעשות משהו.
המשך.
זכרי אותי. אזכור.
למה הוא לא בא איתנו?
אינני מבינה.
את בוכה. על פייר?
עלינו בגלל שאנו עוזבים? ובכן, על מה?
אני צריכה לומר לה.
יש מישהו בין הפצועים... מישהו שאנו מכירים.
הוא נוסע איתנו עכשיו.
האם הוא נפגע קשה? למה לא אמרת לי לפני כן?
לא ידעתי כיצד לומר לך.
הוא אמר לך לא לומר לי.
הוא ישן או חסר הכרה. הוא לא דיבר.
הוא לא דיבר?
מוסקבה.
עיר אסיאתית עם מספר עצום של כנסיות.
המון מהן.
מוסקבה הקדושה...
כאן לרגלי...
סוף סוף.
על אנדרטאותיה העתיקות והברבריות העריצה...
אני אחקוק מילים רבות של צדק...
ורחמים.
איזה קיסר נפלא היה צריך להיות השליט אלכסנדר.
עכשיו, אני מוכן לקבל את כניעתה של העיר.
עכשיו.
ובכן, איפה מועצת המנהלים? איפה הנציגות?
אין אף אחד, הוד רוממותו.
העיר ריקה, חציה עולה באש.
אין ממשלה...
אף אחד שיכנע לך.
זה בלתי אפשרי.
בלתי אפשרי...מגוחך!
חייבת להיות כניעה.
זהו עלבון!
הם ישלמו על כך.
בקו האופק! הבט! זהו כפר העולה באש.
כנראה שזו מגדגצ'י. הבט בזה.
מוסקבה עולה באש. אבל זה כל כך סוער ויבש.
שהאלוקים ירחם. הצל אותנו.
אוה, זוהי מוסקבה. מוסקבה המסכנה.
נטשה, סוניה, בואו תראו.
מוסקבה עולה באש.
מוסקבה? אוה, לא.
כמה נורא.
בואו נחזור לישון. מחכה לנו יום ארוך מחר.
אבא, אני חייב לדבר איתך. שוב? חזור למיטה.
אתה חייב לתת לי רשות להצטרף לצבא.
אתה כבר יודע זאת. זה לא.
אני חייב ללכת למקום שאעשה את המיטב למדינתי.
חובתך עכשיו היא לא מה שאתה חושב.
חובתך עכשיו היא להשאר איתנו ולעזור לאמא שלך.
אני מצטער, אבא. כבר החלטתי.
נטשה, הסתכלי. כל העיר עולה באש.
את יכולה לראות את זה מהחלון.
את אפילו לא הסתכלת. כן, באמת, הסתכלתי.
חיזרי לישון. את תמותי מהקור
וגם את נטשה, יקירה. לכי לישון.
שרפנו את העיר תוך סיכון. מי יודע?
בבקשה.
הקצינים שלך... היכן הם?
קצינים, העלמה?
אינני יודע. שם למטה איפשהו.
סלח לי. סלח לי.
אני אוהב אותך.
סלח לי.
לסלוח על מה?
על כל מה שעשיתי.
אני אוהב אותך יותר...
יותר מאשר קודם לכן.
אני רוצה שתכבו את כל האש. עשה זאת עכשיו.
כן, הוד רוממותו.
לא! תן לי ללכת! הורד את ידיך מעלי!
הנח לי ללכת!
הנח לי ללכת.
קח את זה.
מאין הוא בא? אינני יודע.
קח אותו לשם.
היכון!
כוון!
אש!
הורד אותם.
שניים נוספים. מהר. קדימה.
לא! עזרו לי!
עזרו לי, בבקשה! בבקשה אל תרשו להם!
הזדרז. קדימה!
בבקשה, לא!
לא, בבקשה!
לא, בבקשה, לא!
היכון!
כוון!
הורד אותם.
לא, זה הכל.
ההוראות היו רק לירות במציתים בזדון.
קח אותם בחזרה לכלא.
קדימה, צעד!
אל תהרהר, אדוני.
לא לנו לשפוט על מי לחוס או לא לחוס.
לבסוף, בעולם הבא אלוקים יסביר לנו במילה אחת או שתיים.
ואז הכל יהיה ברור.
הנה אתה, גריי. בוא הנה, ילד.
מצאת אותי שוב. זהו ברנש קטן.
נכון מאוד. אתה שב שם למטה.
היה ילד טוב.
האם אתה אוהב תפוחי אדמה קרים?
אכלנו מרק לארוחת הערב, ותפוחי האדמה היו טעימים מאוד.
הנה אתה, ילד.
אולי תרצה מעט מלח.
עכשיו זה טוב יותר, אה?
אני בסדר.
מדוע ירו בברנשים אלה? האחרון היה בקושי בן עשרים.
אה, איזה חטא, איזה חטא.
ובכן, איפה החוק שלהם, יש כאן חוסר צדק.
קדימה, ילד, קום.
התולעת שאוכלת את הכרוב, בכל זאת מתה קודם.
מה אמרת?
אני אומר שדברים קורים לא כפי שאנו אומרים, אלא לפי משפט האל.
יש לך רכוש משפחתי, אדוני, עקרת בית?
הוריך הזקנים... הם עדיין חיים?
אז אולי יש לך ילדים קטנים?
לא נורא, בחור יקר.
יש לכם הורים צעירים עדיין, והתפלל לאלוקים שעוד יהיו לך.
הדבר החשוב ביותר הוא לחיות בהרמוניה.
ובכן, בחור יקר...
אני עדיין חייתי בבית.
היתה לנו אחוזה אמידה, פיסת קרקע יפה...
ובית להודות לאלוקים עליו.
כשאבא ואני כיסחנו דשא, עשינו זאת שבעה.
היינו כפריים אמיתיים. חיינו טוב.
ובכן, יום אחד אני...
נכנסתי ליער של מישהו אחר לכרות עצים.
אבל השומר מצא אותי.
נלקחתי לפני שופט למשפט...
הולקיתי ונשלחתי לשרת כחייל.
ובכן, בחור, חשבנו שזה היה ביש מזל...
אבל זה התהפך והפך לברכה.
אתה רואה, אם זה לא היה בגלל החטא שלי...
אחי היה הולך במקומי, ולו יש חמישה ילדים קטנים.
הואיל ולי היתה רק אישה להשאיר מאחור.
היתה לנו ילדה קטנה, אבל אלוקים לקח אותה לפני המלחמה.
היה לך ביש מזל.
אנחנו הופכים זאת לצער או לשמחה.
המזל שלנו הוא כמו מים במכמורת.
אתה מעלה אותם, הם בולטים.
אך כשאתה מייבש אותם, אין בה כלום.
ככה זה, ילד יקר.
ובכן, עכשיו אני חושב הגיע הזמן לישון.
אדון ישו הנוצרי, ניקולס הקדוש, פרולה ולברה.
אדון ישו הנוצרי, רחם והגן עלינו.
זו הדרך.
השכב אותי כמו אבן, אוה אלוקים, והרם אותי כמו ראש.
מהי התפילה שהתפללת?
אני התפללתי. אתה לא מתפלל?
כן, אני כן. אבל מה אמרת... פרולה ולברה?
אה, קדושי הסוסים.
מישהו צריך לרחם גם על החיות.
קדימה, גריי. בוא לכאן. זה טוב.
אתה תתחמם ותשכב. טוב מאוד.
חשבתי שנרדמת.
לא, אני שכבתי כאן הסתכלתי עליך...
נהנה ממך, מודה לך.
שן, יקירי.
לא, עדיין לא.
אני רוצה לשמור את עיני פקוחות.
אני רוצה להביט בך.
את יודעת...
את לא הילדה שראיתי רוקדת כל הלילה...
הילדה שלחשה לירח במרפסת.
את משהו הרבה יותר טוב.
כמה רגועה שאת.
כה בעלת ערך.
אני אוהב אותך כל כך.
זה דבר נורא.
רק ברגע שכזה יכול מישהו לדבר באופן פתוח כל כך.
עד עכשיו, לא ידעתי כלום אודות אהבה.
אני הייתי שונא גדול, נטשה.
שנאתי כל כך הרבה דברים, אך הכי שנאתי אותך.
היתה לך כל הזכות.
אני אוהב אותך יותר מכל דבר אחר בעולם.
אולי למקום הזה יש קשר לכך, המנזר הזה.
אולי הנזירים באמת יודעים אודות אהבה.
עכשיו גם אני מתחיל להבין.
אולי המוות הוא המנזר הפרטי שלי.
איפה הוא?
אני יכולה לראות אותו? בודאי.
אבל רגע, יקירי. האם זהו בנו?
כן. ושמו?
קוליה. קוליה! איזה ילד חמוד!
איפה הוא? נטשה איתו.
נשלחנו לשאול.
אני חושבת שאת צריכה להיות עייפה, הנסיכה.
הכנו חדרים עבורכם.
והיכן פטיה? עזב לפני מספר ימים.
פשוט לא יכולנו לעכב אותו יותר.
הוא חזר וביקש כל הזמן להצטרף לצבא...
עד שנאלצנו לאפשר לו ללכת.
אל תדאגו. המלחמה כנראה תסתיים עוד לפני שיקבל את תפקידו.
קבלת את המכתב שלי? כן.
התודות לאלוקים.
זו היתה פיסת חדשות טובה.
אתה והנסיכה מרי.
אני דואגת לסוניה. זה בסדר גמור.
סיפרתי לה מיד.
אבל, אמא, רציתי להסביר לה בעצמי.
מרי.
לא נורא, עכשיו. אתה הולך להשאר איתנו, איש קטן?
בוא, יקירי.
בוא, יקיר קטן. בואי לראות אותו, מרי.
ניקולס, אתה בוא לכאן.
ניקולס, קראתי את המכתבים שלך.
אני יודע.
היא אישה עדינה, האין היא?
אם אתה רוצה, ניקולס, אתה חופשי.
סלחי לי, סוניה.
אף אחד לא אמר לי כלום.
איך הפציעה שלו, המצב שלו?
מה הרופא אומר?
האם הוא גרוע יותר?
אנדריי.
שלום, מרי.
איך הצלחת להגיע לכאן? האם הבאת את קוליה הקטן?
מה שלומך עכשיו?
את זה, יקירתי, את צריכה לשאול את הרופא.
אם כך, את רואה כיצד גורל מוזר הפגיש בינינו?
היא משגיחה עלי כל הזמן.
מרי הגיעה מריאזן. באמת?
פגשת ברוזן ניקולס, מרי?
כן.
הוא כתב שהוא חש חיבה גדולה כלפיך.
אם גם את מחבבת אותו, זה יהיה דבר טוב שתתחתנו.
למה לדבר עלי, אנדריי?
האם תרצה לראות את קוליה הקטן?
הוא בחוץ.
אשמח מאוד לראותו.
האם זה מדי הרבה בשבילך, כל הדיבורים האלה?
לא. זה גרוע יותר בשביל מרי.
אני רוצה לומר לה כל כך הרבה, אך אינני מסוגל.
נשק אותו, קוליה.
נשק את אביך.
לאף אחד אין רשות לבכות בחדר הזה, אתה יודע.
לא ילדים...
ואף לא מבוגרים.
אני חושב שעדיף שתצא החוצה לשחק עכשיו.
הוא ילד קטן ויפהפה.
מה זה, מרי? האם זה אודות הילד?
את מכירה את הבשורה.
העופות באויר לא הפיצו, וגם לא קצרו...
את שאביך האכיל אותם.
לכן אסור לך לבכות.
בואי שבי לידי.
הדבר הקשה ביותר הוא להשאר עירני לעת ערב.
היה לי חלום נהדר.
ראיתי דלת.
יכולתי לראות מעבר לה.
חלמתי שמתתי...
וברגע שמתתי, התעוררתי.
כן...
המוות זו התעוררות.
את רואה?
הכל כה פשוט.
האם זה נגמר?
איפה הוא עכשיו?
לאן הוא הלך?
מה זה?
הנה אנחנו...
אדוני הבירה של המדינה הגדולה בתבל.
אין לי אזרח אחד להאכיל, ואפילו כך, אני מקבל דיווחים אלו!
המלאים מתדלדלים. האוכל נעלם.
התחמושת עולה באש. ונקודות הסכנה מתקרבות.
מי כתב דוחות אלה?
מי נוקט בצעדים לתקן אותם?
הבאתי את הצבא הטוב בעולם לעיר הזאת.
מה אני רואה סביבי עכשיו? אספסוף בוזז ושיכור.
הם כבר לא חיילים יותר.
הם אפסים.
זבל אנושי!
אני בטוח שקוטוזוב שלח שליחים...
לבקש את תנאי הכניעה.
מה קרה? האם הם התעכבו במוצבי החוץ? האם הם נורו?
הוד מעלתו, אני עצמי נתתי הוראות מפורשות...
לכל המפקדים בכל מוצבי החוץ.
לא היו כל שליחים...
מהרמטכל הרוסי.
העיר נשרפת מסביב לאזנינו...
בית אחר בית.
נתתי פקודות מפורשות לירות בכל מצית בזדון...
ואפילו כאן, במפקדה שלי, אינך יכול לקבל את...
אינך יכול להשיג את ריח העשן מחוץ לנחיריך!
רבותי, תיפשו פיקוד.
תיפשו פיקוד, או שאני מבטיחכם, אני אחליף את כולכם.
עם כל התארים...
וכל העיטורים וכל הקרבות שלכם...
אני אצא לרחוב ואאסוף את עשרת החיילים הראשונים שאמצא...
שאינם שיכורים...
ואציב אותם במקומכם!
אני מזהיר אתכם, רבותי...
איני יכול לשבת כאן זמן יותר ארוך...
מביט בצבא שלי...
מתנוון.
שמישהו יסגור את החלון.
אווזי הבר כבר נודדים דרומה.
ומה אם נילכד כאן למשך החורף?
זמן וסבלנות.
סבלנות וזמן.
הצבא המפואר נפגע.
אך האם הוא פצוע אנוש?
תפוח...
אסור שיקטף בעודו ירוק.
סבלנות וזמן.
כן? מי זה?
הכנס!
שליח מיוחד, הוד רוממותו.
הוד רוממותו, הצרפתים מתכוננים לעזוב את מוסקבה.
בוא והתקרב.
הוד רוממותך, האם תרצה שאני...
אוה אלוקים...
בוראי...
שמעת לתפילותינו.
רוסיה ניצלה.
אני מודה לך, אוה אלוקים.
נשים רוסיות.
הן הטפיל שחי על הכובש.
הן חייבות לעזוב איתם או למות.
התקף!
המילה לתקוף תמיד על לשונך.
רבותי...
הם הגיעו למדינה שלנו כמו ארבה...
משאירים ריקנות אחריהם... לא אוכל ולא מחסה.
ועכשיו הם חוזרים בדרך שבאו...
דרך החורבן שגרמו בעצמם.
צבא קפוא, רעב...
אלפיים מייל מהבית...
עושה מה שכל רוסי רוצה...
עוזב את המדינה שלנו במהירות האפשרית.
המדינה הורסת אותם.
והצבא הרוסי?
מאז בורודינו, הצבא הרוסי היה בנסיגה מתמדת.
עכשיו הוא חייב לתקוף.
לשם מה?
לא הייתי נותן חייל רוסי אחד...
עבור עשרה צרפתים!
הנסיגות הללו...
הביאו את החורבן הגדול על הצבא הצרפתי...
ויביא את חירותה של המדינה שלנו.
החיה בורחת.
נעקוב אחריה...
ונכהו במותניו בשוט...
לעודד אותו להמשיך לנוע.
אנו נעקוב אחריו עד לגבולות מדינתנו.
נציע לצרפתים גשר של זהב...
למערב.
המשיכו לנוע שם! המשיכו לנוע!
כל הנחשלים יירו.
קום.
קום! המשיכו לנוע!
קום!
קדימה!
הכנסו לשורה!
קום. קדימה, קום!
אני לא יכול.
קום! מיד!
אוה, בבקשה.
בסדר.
...971
...972
...73, 74
.75, 76
קום!
המשיכו לנוע!
אחד, שניים... פנו את הכביש!
החוצה מהדרך! פנו את הכביש.
פנו את הכביש שם. עמוד בצד.
זוזו מהדרך. זוזו מהדרך.
המשיכו לנוע!
לנוע! המשיכו לנוע!
המשיכו לנוע! המשיכו לנוע! אחד...
שניים, שלושה.
מה אתה... סופר כל הזמן?
אני סופר עד אלף ומתחיל מחדש כדי שרגלי ימשיכו ללכת.
רגלי חסרות תחושה. אף פעם לא הצטרכת אותן קודם לכן.
הצטרכת?
מכובדים רוכבים בכרכרות או על גב הסוס.
חייתי כל חיי בעומדי על רגלי...
אתה תאריך ימים יותר ממני.
התחל מחדש. אחד, שניים.
ארבעה...
חמשה, ששה.
קום!
קדימה. המשך לנוע.
האם גם אתה מפחד, חבר?
אחד, שניים...
שלושה, ארבעה...
חמשה.
עצור!
מי אתה? סמל רוסטוב...
מחפש את פלוגתו של קולונל דולוחוב.
יש לי שדר מהרמטכל.
אם כך, בוא.
איך מצאת אותנו?
כמה איכרים בכפר למטה אמרו לי.
פרשים? כן, אדוני. פרשים.
כמה רגלים?
אולי מאה. או 200?
כן, אדוני. אולי 200.
אולי! אולי! צא מכאן לפני שאאבד את מצב רוחי!
החוצה!
מתי הוא נלכד?
אתמול בלילה, אבל לא נחזיק אותו הרבה זמן.
בדרך כלל אינני לוקח שבויים.
מה זו ההודעה הזאת? זוהי ההודעה של מפקדי, אדוני.
מי אתה? סמל רוסטוב, אדוני.
רוסטוב. יש לך אח בשם ניקולס?
כן, אדוני. אתה מכיר אותו? כן.
כל המשמרות לחזור מיד להצטרף לצבא הכללי...
ולהתכונן להתקפה הכללית...
כשהצרפתים יתכוננו לחצות את נהר הברזינה.
רוסטוב, אתה לא מצאת אותי הלילה.
לא מצאת אותי כדי לתת לי את זה עד מחר.
למה, אדוני?
הטור של הצרפתים הנחשלים.
אני מתכוון לתקוף אותם מחר בבוקר.
קרב אחד ואחרון. תן לי לבוא.
אומר שלא מצאתיך הלילה אם אתה מתיר גם לי להלחם, אדוני.
אעשה איתך עיסקה. לא, לא, לא, לא.
כן, אדוני. תן לי להצטרף.
זוהי עיסקה, אבל אתה התרחק מצרות...
או שתגרום לי צרות עם הגנרל.
תודה. תודה.
לך ואכול משהו.
כעת אני אתקדם דרך היער.
אתה לוקח את אנשיך מסביב לצד השני של העמק הלילה.
היכון לתקוף לפי הסימן שאתן.
נכון. אין עתודות? אין עתודות.
זהו הקרב האחרון שלנו...
ואין בכוונתנו להמנע ממשהו.
סמל, אתה רוצה כמה?
תודה.
רעב?
קח את זה.
תודה רבה.
זכור, השאר מאחורי במשך כל הזמן.
טען!
קוזקים! קוזקים!
אתה בודאי הרהרת לעיתים קרובות שהלואי והיית הורג אותי בדו קרב הטפשי הזה.
אתה כנראה לא שמעת שהלן מתה בסנט פטרסבורג.
הגיעה השעה שארצה לבקש ממך לסלוח לי...
על הנזק שגרמתי לך.
עצור!
קח אותם מכאן. אתה יודע מה לעשות איתם.
הוא ישאר מאחור.
זה היה משחק בעבורו.
חרבו היתה כצעצוע.
אני לעולם לא לוקח שבויים.
היו בכוננות ליד התותחים!
אש! אש!
כן, שרוף אותם.
הידד, ברנשים!
הידד!
אני מודה לכם על כל...
השירות הנאמן והקשה.
הניצחון הושלם...
ורוסיה לא תשכח אתכם!
הכבוד בשבילכם לעד!
ובכן...
שנלך לראות מה קרה לשאר חלקי הבית?
קדימה, מרי.
סוניה, למה שלא תראי כיצד נראה המטבח?
כן, בודאי. פרוקופי, חפש מעט תה.
כן, העלמה.
התסתכל במרתף, וסילי?
בסדר גמור.
אמא! אבא!
האגף הצפוני ממש כמו שהיה. כלום לא קרה.
יש לנו בית... חצי בית.
האין זה נהדר?
אמא, את יכולה לבוא לנוח. אנחנו בבית.
דוניישה, הכיני לאמא רטיה קרה...
אוה, וקחי את ההדום.
היא תמיד אהבה אותו.
התינוק יכול ללכת לחדרי. אופס.
אתה עולה למעלה. שם.
אוה, אני מקווה שוסילי ימצא בקבוק אחד של יין.
את רואה מרי, את הולכת לקבל? חותן אופטימיסט מלידה.
אהבתי אותך מהרגע הראשון שראיתיך.
הזדרז, ניקולס!
אתה מעכב את הטיול לכפר!
פייר.
כל כך דאגנו כששמענו שנלקחת בשבי.
אבל חזרת.
אתה כמו הבית הזה.
אתה סובל, אתה מראה את פצעיך...
אך אתה עומד.