Title: Toys of Terror Year: 2020 Duration: 01:29:13 Subtitles Source: Yes
‫הכתוביות הובאו, נערכו וסונכרנו ע"י UniHebSubs ‫גרסת Unicode
‫- מרפאת סנט ג'רמיין לילדים, ‫נוסדה ב-1918 -
‫- "כדי ששום ילד לא יסבול". ‫מארק סנט ג'רמיין -
‫"אלה הצעצועים של ג'ייסון.
‫"אולי הילדים שכאן ירצו בהם.
‫"תודה.
‫"אני יודעת ‫שעשיתם ככל יכולתכם.
‫"הלן מודיג."
‫"משחקי אימה"
‫הבעיה של דרק היא שהוא חזק ‫יותר בדיבורים ופחות במעשים.
‫כן, רק רגע.
‫הוא עדיין שולח לי מיילים.
‫אתה יכול להתקשר אליו? ‫אנחנו באמת חייבים לצאת לדרך.
‫כן, לבית החדש.
‫אמא, מה יש בשק? -כסף.
‫באמת?
‫לא, חמודה, אמא בטלפון.
‫כן, הוא מסריח מכסף, ‫אבל אין לו מה להציע.
‫טוב, כולם למכונית. ‫-כולם למכונית.
‫כולם למכונית. ‫-כולם למכונית.
‫כולם למכונית. ‫-בסדר. בסדר. בסדר.
‫אפשר לא לצעוק את זה? ‫-כולם למכונית.
‫כולם למכונית. -שקט.
‫כולם למכונית. ‫כולם למכונית.
‫שקט.
‫טוב, כן, אנחנו באמת ‫צריכים לזוז. בסדר.
‫דיוויד עדיין בבית?
‫כן, גברת קשמן.
‫רוז, בבקשה, ‫קראי לי האנה.
‫"גברת קשמן" ‫נשמע כל כך זקן,
‫ואני עוד לא מוכנה ‫להגיע לזה.
‫בסדר, האנה.
‫הוא מדבר עם אלישיה?
‫כן.
‫שאלוהים יעזור לו.
‫למה אני לא יכולה ‫להישאר כאן?
‫כל החברים שלי גרים כאן. ‫אני מספיק גדולה.
‫לא ולא. בואי. ‫-בלי ידיים, בבקשה.
‫גם לאסירים יש זכויות.
‫אז מה שלומה?
‫היא תהיה בסדר.
‫היא פשוט רצתה מאוד לבלות ‫את חג המולד עם אמא שלה.
‫כן, אם מדברים על אקסים,
‫אבא שלהם לא טרח ‫אפילו להביא להם מתנות.
‫אמר שהחג מסחרי מדי.
‫נו כבר, אנשים.
‫אנחנו מתרגשים מאוד.
‫איך זה נראה קל כל כך ‫ב"משפחת בריידי"?
‫אז תזכירו לי, ‫מה המקום הזה?
‫האנה מצאה את המקום הזה.
‫האנה, תזכירי לי, ‫מה המקום הזה?
‫רק רגע. ‫שנייה, אלישיה.
‫אין צורך בהלוואת גישור,
‫צריך שרנה תחתום על ההיתרים ‫כדי שנוכל להתחיל בעבודה.
‫כן, לך אין בעיה שזה יתעכב,
‫כי אתה לא זה שמשלם עליו.
‫מותק, אולי תפסיקי ‫לדבר בטלפון?
‫אני אתקשר לשם ביום שני. ‫-לא, אני יכולה לטפל בזה, מותק.
‫ביצים! -פרנקלין.
‫אז הקליטה תהיה בעייתית, ‫אבל תמשיך לנסות.
‫אנחנו חייבים לסגור ‫את העסקה הזאת.
‫בסדר, תתקשר ‫ברגע שתקבל את ההיתרים.
‫זה בית ויקטוריאני יפה ‫בן שלוש קומות, בהרים.
‫אל מי דיברת?
‫אלייך. -מה?
‫שאלת על הבית. ‫-אה, בסדר.
‫אז זה היה בית חו...
‫מוסד לילדים.
‫כן, אבל הוא היה ריק שנים.
‫נשמע שמח.
‫איך קראו לו?
‫מה?
‫איך קראו לו?
‫אה... ‫-מרפאת סנט ג'רמיין לילדים.
‫מה את עושה? ‫-מחפשת אותו.
‫אני רוצה לראות אותו.
‫- מרפאת סנט ג'רמיין לילדים -
‫את לא צריכה לחפש אותו. ‫אנחנו נגיע לשם בקרוב,
‫ותוכלי לראות אותו במו עינייך.
‫ביצים של כלב!
‫פרנקלין. טוב. זהו. זהו.
‫כולם לעזוב את הטלפונים. ‫אני לא צוחקת.
‫אלישיה, גם את. ‫-אני קוראת על הבית.
‫עכשיו, בבקשה. -מה?
‫אני לא צעקתי "ביצי כלב".
‫זה טיול משפחתי, ואנחנו צריכים ‫לבלות אותו בתור משפחה,
‫ולא כשהפרצופים במסכים.
‫מי שמדברת...
‫אני עוזבת אותו. בסדר.
‫תודה לכולם.
‫טוב, מי רוצה לשיר שירי חג?
‫"מאחלים לכם חג מולד שמח,
‫"מאחלים לכם חג מו..."
‫אף אחד? בסדר.
‫ביצים.
‫אמרתי, מספיק עם הטלפון. ‫-אין לי טלפון.
‫אז למה אמרת "ביצים" עכשיו?
‫אני לא יודעת. ‫פשוט אמרתי.
‫לא כדאי לך לצחוק. ‫-בסדר.
‫אנחנו נוסעים כבר שעות.
‫עד כמה התרחקנו ‫מהציביליזציה?
‫מאוד. וזאת המטרה.
‫זה הבית החדש שלנו? ‫-לא, מותק.
‫אנחנו קנינו אותו, ‫אבל לא כדי לגור בו.
‫אנחנו נשפץ אותו ‫ונמכור אותו,
‫כמו שעשינו ‫בבתים האחרים, זוכרת?
‫ברכות, משפחת קשמן.
‫תיזהר שם, אמט.
‫בסדר. -מי זה?
‫זה אמט. ‫-והוא הקבלן שלנו.
‫הוא דאג שהבית ‫יהיה ראוי למגורים.
‫חשבתי שאמרת ‫שזאת חופשה משפחתית.
‫זאת באמת חופשה משפחתית.
‫שיואו, אבא, ‫למה לא אמרת לי
‫שאנחנו נוסעים לבניין שמיועד ‫להריסה באמצע שום מקום?
‫אז הייתי פחות מסויגת.
‫תראו, אולי עכשיו ‫הוא לא נראה לא מי יודע מה,
‫אבל אתם צריכים לראות ‫מעבר לזה.
‫צריך לחשוב ‫על מה שהוא יכול להיות.
‫למשל, אני רואה ‫בית נופש לסוף השבוע
‫למיליארדר שהרוויח בהיי-טק.
‫הוא במרחק כמה שעות מצפון לעיר, ‫ליד כל אתרי הסקי,
‫ומצורף אליו ‫תג מחיר גבוה מאוד.
‫נכון.
‫אני חושבת שהוא יפהפה.
‫הוא יהיה יפה.
‫יש לו את הפוטנציאל הדרוש.
‫אנחנו צריכים ‫רק להפיח בו חיים.
‫בסדר. -היי, בואי.
‫בואו ניכנס פנימה.
‫את יודעת, היא צודקת. ‫הוא לא נראה מי יודע מה.
‫אלישיה, את יודעת שהם ‫עושים את זה בשבילך, כן?
‫ההורים שלך השקיעו בזה ‫את כל מה שיש להם.
‫כמה הם שילמו לך ‫כדי להגיד את זה?
‫ספרי לי, ‫נוכל לחלוק את הסכום.
‫את איומה.
‫החימום דולק? ‫-כן, גם של המים.
‫טוב, מצוין.
‫טוב, אנשים, תתאספו, ‫זה חשוב.
‫טוב, שימו לב.
‫הבית הזה יפה, ‫אבל הוא ישן.
‫יש בו אזורים מסוכנים.
‫אז בינתיים, ‫הקומה הראשונה בטוחה,
‫וקומת הקרקע בטוחה.
‫כולם הבינו?
‫זה אומר שאף אחד, ‫בשום אופן,
‫לא עולה לקומה השנייה.
‫הקומה השנייה מסוכנת.
‫זואי, פרנקלין, אלישיה, ‫בסדר?
‫בסדר. -בסדר.
‫מה הסיסמה ‫של הוויי-פיי?
‫אין וויי-פיי, ואין טלפונים. ‫אני מצטער.
‫יש אוכל או שאני צריכה ‫להציב מלכודות
‫ולנסות לתפוס סנאי ‫לארוחת ערב?
‫מצחיק, חמודה.
‫כדאי מאוד שתהיה טלוויזיה.
‫אני אביא את הדברים שלך.
‫הכול בסדר?
‫ילדים?
‫מה אם סנטה לא יביא לנו ‫את המתנות שלנו?
‫הם מודאגים מזה ‫שסנטה לא ידע שהם כאן,
‫והוא לא יביא להם ‫את הצעצועים לחג המולד.
‫זה לא נכון, ‫נכון, אבא?
‫בכלל לא.
‫סנטה תמיד יודע איפה נמצאים ‫הילדים והילדות הטובים,
‫והוא תמיד מביא להם את המתנות ‫בערב חג המולד. תמיד.
‫בסדר? -בסדר.
‫אני אקח אותם לחדרים.
‫מי רוצה לראות ‫את החדר החדש שלו?
‫אני. -בסדר, בואו.
‫את יודעת מה? ‫אני אקח אותם.
‫כן, וכשנהיה למעלה
‫אולי תכניסי ‫את המ-ת-נ-ו-ת.
‫כן, גברת קשמן. ‫-זאת האנה.
‫"גברת קשמן" ‫מוציא אותי כמו...
‫אם חורגת מרשעת?
‫בואו, ילדים, אתם תאהבו מאוד ‫את החדר שלכם.
‫האנה? -כן.
‫את יכולה לבוא לרגע? ‫-אני רק...
‫זה ייקח רק שנייה.
‫בסדר. כן.
‫טוב, חבר'ה, ‫בואו נלך לראות את החדר.
‫האנה. -כן.
‫תברחי.
‫מה? מה אתה רוצה?
‫פרנקלין, בוא תראה ‫את החדר שלך.
‫יצור.
‫רוז.
‫את חושבת ‫שיש איזה משהו
‫דפוק בבית הזה?
‫כולם יודעים מה את חושבת.
‫לא, תראי, ‫מצאתי את הצעצוע הזה,
‫והוא פשוט ישב שם.
‫זה לא כל כך מוזר, נכון?
‫זה היה בית חולים לילדים. ‫הגיוני שיהיו כאן דברים.
‫לא, אני נכנסתי לחדר ריק,
‫הסתובבתי, והצעצוע הזה הופיע.
‫אלישה. ‫-אני נשבעת לך, ראיתי...
‫אלישיה. -תקשיבי לי.
‫אלישיה, כולם יודעים ‫שאת לא רוצה להיות כאן.
‫הבהרת את עצמך היטב.
‫ואני יודעת שקשה להיות
‫הילדה מהנישואים הראשונים ‫שתקועה בנישואים השניים,
‫אבל בחיים קורים דברים ‫שאינם בשליטתנו,
‫וגם הכעס הכי גדול ‫לא ישנה את זה.
‫את צריכה למצוא דרך ‫להשלים עם זה,
‫אחרת זה יהרוס אותך.
‫טוב, רוז, טוב.
‫את תעמדי בחג המולד בהרים, ‫אני מבטיחה לך.
‫זה ממש גיהינום.
‫אוי, לא.
‫תברחי.
‫סליחה?
‫מה?
‫לא אמרת הרגע...
‫הבהלנו אתכן.
‫אוי לי...
‫כן, כן, הבהלתם אותנו.
‫מה אתם עושים, יצורים?
‫חשבתי שאתם עם אמא שלכם.
‫היינו, אבל היא התחילה ‫לעשות דברים של עבודה.
‫אם השנה מכה שנית.
‫אני מתה עליה.
‫קוראים לה בי שארפ.
‫יש כאן עוד צעצועים?
‫זה שלי. ‫אני דורס.
‫מפחיד.
‫הדוד קוף.
‫קיד קרוק
‫וראסטי.
‫איך אתם מכירים ‫את הסדרה הזאת?
‫אבא הראה לי.
‫"אני קיד קרוק.
‫"הנער הכי שרירי בעולם."
‫"יו"ד. יק. יו"ד".
‫טוב, ילדים, ‫בואו נפרוק את הדברים.
‫לא כדאי לכם לקחת את הדברים ‫המלוכלכים והישנים האלה.
‫סנטה יביא לכם צעצועים חדשים.
‫ילדים?
‫הלו.
‫נחזור לחדרים.
‫היי, את עדיין כועסת עליי?
‫אתה יודע לסדר את זה?
‫אם אני יודע ‫איך לסדר את זה?
‫ילדה, את מדברת עם המלך.
‫בואי, אני אעשה את זה.
‫בואי נראה.
‫אז אמט...
‫אמר שהוא מצא ‫את המערכת הזאת בחניה,
‫עם כמה צעצועים ישנים.
‫כנראה כך שיחק האדם הקדמון ‫במשחקי מחשב.
‫בסדר.
‫וואו, היי-טק!
‫את רואה?
‫ואת רצית להישאר לבד בבית.
‫אני רציתי להישאר עם אמא.
‫אני יודע.
‫אבל לאמא שלך ולי יש שיטה,
‫והשיטה הזאת עובדת, ‫אז אנחנו דבקים בה.
‫תוכל לחרוג מהמנהג.
‫את תעזבי את הבית ‫כדי ללמוד במכללה בעוד שנתיים,
‫ואני רוצה לבלות איתך ‫כמה שיותר,
‫לפני שתהיי מגניבה ‫מכדי לבלות עם האבא שלך.
‫אז עשיתי תוכניות בשבילנו,
‫ואמא שלך עשתה לה ‫תוכניות משלה.
‫כן, היא בבורה בורה. ‫-בבורה בורה.
‫כן, אני יודע.
‫בורה בורה היפה והטרופית, ‫עם גרהם.
‫בינתיים את תקועה כאן ‫עם אביך הנורא,
‫עם אמך החורגת הרעה ועם ‫שני ילדיה המרושעים הקטנים,
‫ואת משחקת במשחק מחשב ‫של האדם הקדמון.
‫אתה יודע למה התכוונתי.
‫אני יודע. ‫אני תאב בצע.
‫אני פשוט רוצה להיות איתך ‫ככל יכולתי.
‫הנה משהו שההורים שלי ‫אף פעם לא אמרו לי:
‫"אולי תשחקי ‫במשחקי מחשב, ילדונת"?
‫היי, אני אוהב אותך.
‫אני חושב שכדאי שנלך ‫על בטוח, האנה.
‫צריך לחזק בחגורה את הכול. ‫-זה נורא כל כך?
‫אין ספק שיסמנו את זה בביקורת.
‫בסדר, אבל יש לנו ‫סכום כזה בתקציב?
‫לא, דיוויד, ‫אין כסף בתקציב.
‫אז איפה נמצא אותו?
‫לכל בית בגודל הזה ‫יש סודות.
‫אנחנו נתקלים בזה כל הזמן. ‫-אני יודע.
‫רק שזה הבית הכי גדול ‫שהחלטנו לשפץ. -כן.
‫ואם אנחנו לא... ‫-די. לא.
‫אין "אם אנחנו לא".
‫זה באמת ההימור ‫הכי גדול שלקחנו,
‫והוא יכניס לנו את הרווח ‫הכי גדול שנשיג. סוף פסוק.
‫כן, המפקדת.
‫אתם צוחקים, ‫אבל אני מתכוונת לזה.
‫בואו ניגש לעבודה. ‫צ'יק-צ'ק.
‫אז אני... -דיוויד. ‫-אני בא.
‫עדיף שהיא תתעצבן עליך ‫ולא עליי, חבר.
‫בסדר.
‫אז נוסף על כל השאר,
‫מחר ערב חג המולד,
‫והבית לא נראה בהתאם, ‫אז צריך לזוז.
‫בסדר. הבנתי.
‫דיברת עם אלישיה? -כן.
‫והיא בהחלט כועסת ‫על אמא שלה,
‫אבל היא לא תעז ‫להודות בזה בפניי.
‫אני לא מאשימה אותה. גם אני ‫הייתי שמחה להיות בבורה בורה.
‫אמא שלה לא הזמינה אותה,
‫אז היא מוציאה ‫את העצבים עלינו כי היא...
‫היא בת 15. ‫-היא בת 15.
‫טוב, אתה יודע מה? ‫נארגן למשפחה הזאת
‫את חג המולד הכי טוב ‫שהיה לה בחיים. כאן.
‫כאן, תוך 24 שעות?
‫זה כל הזמן שצריך.
‫ואחר כך נשפץ את הבית הזה,
‫וגם הוא יהיה מושלם.
‫אנחנו יכולים ‫לעשות את זה, דיוויד.
‫מה זה?
‫היי, תירגעו שם,
‫ותפסיקו לזרוק דברים.
‫איכס...
‫זה הדוד קוף.
‫את לא יודעת ‫מי זה הדוד קוף?
‫לא. אני אמורה לדעת ‫מי זה הדוד קוף?
‫זאת סדרה מצוירת ‫מימי ילדותי.
‫"הדוד קוף, הדוד קוף,
‫"הוא אח של אבא ‫שהוא קוף".
‫וואו...
‫אמרו לך שיש לך ‫קול יפה מאוד?
‫לא. -מעניין.
‫תמות, תמות, תמות.
‫מלחמת העולם הראשונה ‫הייתה קלה.
‫- "תשרוד או שלא" -
‫"'התיכנס אל חדרי?', ‫שאל העכביש את הזבוב,
‫"'זה החדר הכי יפה ‫שראית אי פעם.
‫"'הדרך אל חדרי היא ‫במעלה המדרגות הלולייניות,
‫"'ויש לי שם הרבה דברים יפים ‫להראות לך כשתהיה שם.'
‫"'הו, לא, לא.' אמר הזבוב הקטן. ‫'אין טעם להזמין אותי,
‫"'כי מי שעולה ‫במדרגות הלולייניות
‫"'לא ירד משם יותר'.
‫"'אני בטוח שאתה עייף, יקירי, ‫מלהמריא גבוה כל כך.
‫"'האם תנוח במיטתי הקטנה?'
‫"שאל העכביש את הזבוב..."
‫את בסדר?
‫עוף מפה, פרנקלין.
‫עוף מהחדר שלי. עכשיו.
‫תודה. תודה.
‫אני רואה שאבא נתן לכם ‫את הקוף שלו.
‫אנחנו מצאנו אותו ראשונים, ‫ואז הוא ברח.
‫איפה מצאתם אותו?
‫בתיבת הצעצועים הקסומה ‫במשחקייה.
‫החדר עצוב מאוד.
‫אלישיה כמעט מתה.
‫ממש לא בזכותך, אפס.
‫מה? -סתם. אני בסדר.
‫הם יתפסו אתכם.
‫אני לא אוהבת לצחצח שיניים.
‫אני אוהבת.
‫חייבים לצחצח את השיניים,
‫כדי להיפטר מחיידקי הסוכר.
‫אין לי חיידקי סוכר. -לא.
‫כי צחצחת את השיניים, ‫אבל אם לא תצחצחי,
‫חיידקי הסוכר יצאו.
‫חיידקי סוכר, חיידקי סוכר, ‫חיידקי סוכר.
‫אוי, לא, זאת מפלצת הדגדוגים.
‫זאת לא מפלצת הדגדוגים.
‫אלה חיידקי סוכר.
‫כן, אבא, תלמד.
‫אוי, פשלה שלי.
‫מותק, רנה בטלפון.
‫בקשר להיתרים. ‫-אתה יכול לדבר איתה?
‫היא צריכה לדבר עם שנינו.
‫היא עולה למטוס עכשיו,
‫ומי יודע כמה זמן ‫תהיה קליטה בטלפון.
‫אמא, אני רוצה לשמוע סיפור.
‫אני יכולה להקריא להם סיפור.
‫בסדר. כן. טוב.
‫סיפור אחד, ‫ואז תלכו לישון, טוב?
‫אני אוהבת אתכם.
‫גם אני אוהבת אותך, אמא. ‫-גם אני אוהב אותך, אמא.
‫אז בוא נתחיל ‫בשיחת הטלפון.
‫בסדר. ‫-אני מצטער, מותק.
‫טוב, מוכנים?
‫כמובטח.
‫"זה היה הלילה ‫לפני חג המולד,
‫"ובכל הבית ‫שום יצור לא זע,
‫"אפילו לא עכ..."
‫מה זה "זע"?
‫הכוונה היא "לזוז".
‫אז כולם ישנו.
‫אני ידעתי מה זה.
‫לא נכון. ‫-כן נכון. -ילדים.
‫אפשר להקריא את כל הסיפור ‫פעם אחת
‫בלי שתקטעו אותי, טוב? ‫רק פעם אחת.
‫מה זה "מוסד לילדים"?
‫"מוסד לילדים", ‫כך קראו פעם לבית חולים
‫שעזרו בו רק לילדים.
‫התינוקת שלך במוסד לילדים?
‫מה?
‫אמא אמרה שהייתה לך תינוקת ‫ושקרה משהו.
‫לא. לא, חמודה.
‫אני חליתי, ‫והיא לא נולדה.
‫לפעמים זה קורה.
‫אני מצטערת, רוז.
‫זה בסדר.
‫כי אחר כך עברתי לכאן ‫והכרתי אתכם.
‫אז,
‫"זה היה בלילה ‫שלפני חג המולד,
‫"ובכל הבית ‫שום יצור לא זע,
‫"אפילו לא עכבר".
‫מ"ם. מוס.
‫הלו?
‫הכול בסדר?
‫רוז?
‫אני בסדר. אני בסדר.
‫חשבתי... ‫חשבתי ששמעתי משהו.
‫ואז, אני לא יודעת.
‫כנראה זאת הייתה ציפור ‫שנכנסה אל הבית.
‫דיוויד?
‫בסדר, אני אלך לבדוק.
‫הכול בסדר? ‫-אני חושבת שכן.
‫מה קרה? ‫-אני לא רואה כלום.
‫כנראה היא יצאה ‫מהמקום שדרכו היא נכנסה,
‫אבל נבדוק מחר.
‫את בטוחה שאת בסדר? ‫-כן, כן, אני בסדר.
‫פשוט זה הפתיע אותי. ‫אני בסדר.
‫כדאי שנחזור כולנו לישון.
‫כן, אם את בטוחה.
‫אני בטוחה. אני בסדר.
‫היי, בואי.
‫את בסדר? באמת?
‫לא.
‫למה התכוונת ‫כשדיברת על הבית קודם?
‫כשמצאת את הצעצוע?
‫חשבתי שראיתי משהו.
‫ילד קטן.
‫אין ספק ששמעתי ילד.
‫הוא אמר, "תברחי". ‫-"תברחי".
‫חיפשתי את זה בנסיעה.
‫זה לא הרבה חומר, ‫אבל שמרתי את זה.
‫"מרפאת סנט ג'רמיין לילדים ‫נוסדה ב-1918, ליד הר בייקר.
‫"ולזמן מה זה היה ‫מהמרכזים העיקריים
‫"שנתן טיפול רפואי לילדים ‫בצפון מדינת וושינגטון.
‫"המרפאה נסגרה לפתע כש..."
‫וזהו. אבל למה ‫היא נסגרה לפתע? מה קרה?
‫זה כל מה שכתוב?
‫האנה קנתה את הבית.
‫היא בטח ‫חיפשה עליו חומר.
‫אם יש משהו ‫שצריך לדעת עליו...
‫היא תדע.
‫ילדים, אחרי ארוחת הבוקר, נלבש ‫מעילים חמים ונצא החוצה, טוב?
‫מישהו מכם מוכן ‫לדבר איתי, בבקשה?
‫מה קרה לוונסדיי ולפאגסלי?
‫הם לא דיברו כל הבוקר.
‫לקחתי מהם את הצעצועים ‫אתמול בלילה.
‫עכשיו הצעצועים חזרו.
‫בסדר, אנחנו כאן. ‫תראו לנו.
‫תעשו את זה. ‫הבטחתם.
‫חג מולד שמח, זואי.
‫חג מולד שמח, פרנקלין.
‫הגיע הזמן לשתות ולנהוג.
‫אופס...
‫חי"ת, חג. ‫שי"ן, שמח.
‫כאב זה כיף.
‫כדאי שתתנהגו יפה, ‫אחרת סנטה לא יבוא.
‫אבל בי שארפ, ‫עכשיו שזואי ופרנקלין כאן,
‫אין ספק שהוא יבוא.
‫הבחור אוהב ילדים.
‫ילדים ועוגיות. ‫זה הקטע שלו.
‫הוא יוכל להצטרף אלינו? ‫באמת? זה נכון?
‫כן. -כן.
‫אז הוא לא ישכח אותנו.
‫סנטה לא ישכח אותנו.
‫"סנטה, אל תשכח אותנו ‫בחג המולד הזה,
‫"עכשיו שיש ילדים ‫יהיו צעצועים,
‫"לא יהיה עצב
‫"כשסנטה ישמע את הצחוק שלכם
‫"מהדהד מהתקרה,
‫"מלא בשמחת חג
‫"עכשיו שהצטרפתם אלינו ‫אנחנו משפחה,
‫"ונעמוד ביחד, ‫כולם למען אחד.
‫"כולם למען אחד.
‫"כלום לא יעמוד בפנינו,
‫"אפילו לא דינוזאור,
‫"מהתקרה ועד הרצפה,
‫"נעשה חיים
‫"חיים
‫"סנטה, אל תשכח אותנו ‫בחג הזה,
‫"תבטיח שתבוא לבקר ‫בערב חג המולד,
‫"לא יהיה עצב
‫"כשסנטה ישמע את הצחוק שלכם
‫"ועכשיו שאתם כאן
‫"לעולם לא תעזבו".
‫סעי על הרוח, ספיד באגי.
‫זואי. פרנקי.
‫המשחקייה.
‫לא. זואי.
‫פרנקי.
‫מה אתם עושים פה?
‫מה הדבר היחיד ‫שאמרנו לכם...?
‫ילדים, זוזו לאחור.
‫תני לי יד. ‫-הרגל שלי תקועה כאן.
‫רק תדאגי שהילדים יחזרו.
‫ילדים, זוזו אחורה, ‫לכיוון הקיר ולא החלון.
‫בסדר. -בסדר.
‫לא, הרגל שלי ממש תקועה פה.
‫את בסדר? -כן.
‫בסדר.
‫אני מחזיקה אותך. ‫-בסדר.
‫בואי.
‫מה הדבר היחיד ‫שאמרנו לכם לא לעשות?
‫הדבר היחיד?
‫אל תעלו לקומה השנייה ‫אף פעם.
‫ראיתם מה קרה לי?
‫ולו זה היה קורה לכם?
‫ילדים, תענו לאמא שלכם, בבקשה.
‫האנה, מה קרה פה?
‫על מה את מדברת?
‫את יודעת ‫על מה אני מדברת.
‫לא, אני מצטערת, אלישיה, ‫אני לא יודעת.
‫למה המקום הזה נסגר?
‫אני לא יודעת שום דבר ‫על המקום הזה,
‫רק שיש ליקויים במבנה.
‫ואם קרו כאן כל מיני דברים ‫מוזרים לפני שנים,
‫זה לא אומר כלום.
‫הנה עצה בשבילכם:
‫דברים רעים קורים כל הזמן.
‫אתם יודעים מה עושים?
‫שוכחים אותם ‫וממשיכים הלאה.
‫כן, גברת קשמן.
‫האנה.
‫תנו לי את הצעצועים. עכשיו.
‫אמרת משהו על זה שקרו כאן ‫דברים מוזרים לפני שנים?
‫אמרתי רק שהמקום נסגר.
‫אבא. -היי, חבר'ה.
‫זה העץ שלנו?
‫נכון מאוד. ‫הוא מוצא חן בעיניכם?
‫זה מגניב. -אדיר.
‫בואו נעמיד אותו.
‫זואי, פרנקלין, סיפרתם ‫לאבא שלכם מה קרה?
‫לא.
‫הם עלו לקומה השנייה.
‫מה? רגע,
‫אמרנו לכם שלא תעלו לשם ‫בשום פנים ואופן.
‫נקבל עונש? ‫-הרצפה נשברה.
‫הקומה השנייה ממש מתפרקת.
‫בסדר, בסדר, ‫נחסום את המדרגות.
‫אני אביא את הקרשים. -לא.
‫אמט, לך הביתה. ‫תבלה עם המשפחה.
‫טוב, זה עוד משהו. בואו, ‫אני רוצה להראות לכם משהו.
‫אף אחד לא יורד ‫מההר היום.
‫אמט.
‫זה חג המולד. ‫-זה בסדר.
‫אמרתי להם שאני עלול להיתקע ‫בגלל מזג האוויר.
‫הכבישים יפונו בבוקר, ‫ואני אחזור הביתה.
‫אז אתה תישאר פה איתנו,
‫ואנחנו נחגוג ‫חג מולד משפחתי נהדר.
‫נכון, מותק?
‫בדיוק. עכשיו,
‫מי רוצה לעזור לאמא ‫לקשט את העץ?
‫איפה הילדים? ‫-אנחנו כאן.
‫זה השדון של סנטה. ‫הוא יעזור לנו לקשט.
‫הו הו הו.
‫זהו. איפה אמרת שמצאת ‫את הקישוטים האלה?
‫בחניה. הייתה שם קופסה ‫מלאה בקישוטים.
‫משונה.
‫למה? -לא, אני...
‫פשוט הייתי בכל הבית,
‫ולא ראיתי את הקופסה הזאת ‫בשום מקום.
‫זה הכול. -אמא.
‫בואי ותקראי את המכתב ‫שכתבנו לסנטה.
‫בסדר.
‫תודה.
‫"סנטה היקר, ‫תודה שבאת עד להר
‫"כדי להגשים ‫את חלום חג המולד שלנו.
‫"אתה האדם שאנחנו ‫הכי אוהבים בעולם.
‫"באהבה, ‫זואי, פרנקלין ואלישיה.
‫"בנוסף, ‫תשאיר צעצוע לדוד קוף.
‫"הוא החבר הכי טוב שלי."
‫זה חמוד מאוד, מותק.
‫מוזר, נראה שעכשיו ‫הם בסדר.
‫חבל שלא יכולת לראות ‫איך הם היו קודם.
‫כנראה הם רק נבהלו, ‫מותק, זה הכול.
‫אני מקווה שאתה צודק.
‫"החבר הכי טוב שלי".
‫הקוף האיום והנורא הזה.
‫את אומרת את זה ‫על כל קוף.
‫מחר בבוקר, ‫אחרי שסנטה ילך,
‫הם ישכחו ‫את הצעצועים האלה.
‫אני מקווה שאתה צודק.
‫היי, תראי, ‫יש לנו שלג,
‫עץ יפה והאח מבוערת.
‫ודפיקות פטיש.
‫נראה שיהיה לנו ‫חג מולד נורמלי בכל זאת.
‫כן.
‫טוב, ילדים, שימו לב,
‫היה לנו יום עמוס מאוד,
‫ומחר סנטה מגיע,
‫אז בואו נעלה למעלה ‫ונתכונן לשינה.
‫עוד חמש דקות.
‫בבקשה. -בבקשה.
‫תוכלו לקבל עוד עשר דקות,
‫אבל אתם צריכים להתארגן ‫בזמן הזה.
‫למעלה, צחצחו את השיניים ‫ותלבשו פיג'מה. לכו, לכו, לכו.
‫ותעזבו את הצעצועים.
‫למה?
‫סנטה יצטרך עזרה ‫בהוצאת המתנות.
‫בסדר.
‫אלוהים, זה עשוי להצליח.
‫הלו?
‫פרנקי.
‫אתה לא שם, נכון?
‫הלו?
‫זואי?
‫פרנקי? זואי?
‫די, אתם לא אמורים ‫להיות כאן.
‫מי שם?
‫נו, אני לא יודעת ‫מה סנטה יביא,
‫אבל אנחנו נגמור ‫לשלם עליהם עד האביב.
‫עשיתם את זה.
‫הוא נראה טוב.
‫- בריאות -
‫לעזאזל. לעזאזל. לעזאזל.
‫די, ילדים, אסור לכם להיות כאן, ‫זה מסוכן.
‫זואי?
‫פרנקי?
‫אוף, אלוהים...
‫זה בסדר, זה בסדר, ‫אני אוציא אתכם מכאן.
‫יופי.
‫זה בסדר. הכול בסדר.
‫אני אבוא לקחת אתכם.
‫זה בסדר, אני אעזור לך.
‫טוב, אנחנו סיימנו ‫את חלקנו.
‫כל השאר תלוי בסנטה.
‫דל"ת, דם.
‫שמעתם את זה?
‫ד...
‫כן, עכשיו הוא הולך.
‫מה נסגר?
‫מה זה היה?
‫לעזאזל.
‫אמט.
‫די. אמט. -אמט?
‫אוי, אלוהים. אמט.
‫בסדר. ‫-אתה בסדר?
‫אלוהים, אלוהים. ‫-אמט.
‫אמט, תסתכל עליי. ‫אתה שומע אותי?
‫אלוהים. ‫-קשה לי לנשום.
‫לעזאזל. טוב, האנה, ‫אני צריך שתביאי לי מסור.
‫משהו קטן, ‫כדי שאוכל להכניס אותו לשם.
‫בסדר? לכי. לכי. לכי. ‫-בסדר. בסדר.
‫תזדרזי. אמט. ‫תסתכל עליי. תסתכל עליי.
‫אמט, תסתכל עליי. ‫תסתכל עליי.
‫אתה תהיה בסדר, חבר.
‫תסתכל עליי. ‫לא. לא. לא. אמט.
‫אני אחלץ אותך מפה, טוב?
‫האנה. האנה, תזדרזי.
‫טוב, בסדר. בסדר.
‫האנה. ‫-אנחנו צריכים מגבות ושמיכה.
‫משהו לכרוך סביבו.
‫מ"ם, מת.
‫- המשחק תם -
‫הבאתי. הנה. -בסדר.
‫מותק, בואי מהצד השני.
‫טוב, תקשיבי.
‫צריך להשאיר ‫את הקרש הזה בתוכו,
‫עד שנביא אותו לבית החולים,
‫אחרת הוא ידמם למוות, ‫בסדר? -בסדר.
‫טוב, רק רגע.
‫אתה תהיה בסדר.
‫אלוהים. ‫אנחנו מחזיקים אותך.
‫אתה תהיה בסדר.
‫מצטער, חבר, ‫זה תכף נחתך. תכף נחתך.
‫אוי, לעזאזל...
‫אמט. -אמט.
‫אלוהים.
‫טוב, אתה שומע אותי? ‫אמט?
‫אם אתה שומע אותי, ‫תמצמץ.
‫טוב, זהירות על הראש.
‫טוב, יופי.
‫טוב, מותק, ‫אחלי לי הצלחה.
‫אבל, דיוויד, ‫המצב בכבישים קשה,
‫מה אם לא תוכל לחזור?
‫"מה אם לא" לא קיים, זוכרת?
‫תראי, אני אהיה בסדר.
‫אני רק אסיע אותו לבית החולים,
‫ואחזור מיד. ‫אני מבטיח.
‫בסדר. -בסדר.
‫אני מבטיח.
‫תחזיק מעמד, חבר.
‫יש לך רק משימה אחת: ‫פשוט תמשיך לנשום.
‫אתה יכול ‫לעשות את זה בשבילי?
‫מה נסגר?
‫יש. יש קליטה.
‫נו כבר.
‫- מוקד חירום. שיחה לא בוצעה, ‫אין קליטה -
‫לעזאזל.
‫אנחנו תכף מגיעים, טוב?
‫נכון, חבר, ‫כן, תמשיך לנשום.
‫פשוט תמשיך לנשום.
‫אתה בסדר, חבר? אמט?
‫אמט?
‫לעזאזל.
‫מה נסגר?
‫היי.
‫שמעת משהו?
‫עוד לא, אבל...
‫רציתי להתנצל.
‫את לא חייבת לי התנצלות.
‫לא, אני כן חייבת להתנצל.
‫מה שאמרתי לך קודם, ‫על זה שקורים דברים רעים,
‫ופשוט לא חושבים עליהם ‫וממשיכים הלאה,
‫זה היה חסר רגישות.
‫זה בסדר.
‫לא, זה לא בסדר.
‫ככה אני חיה,
‫ותראי לאן הגענו בגלל זה.
‫זאת לא אשמתך.
‫לפני שנים,
‫כשהבניין הזה ‫עדיין היה בית חולים,
‫מישהו מת.
‫ילד קטן. ‫מאיזו מחלה.
‫ניסו להציל אותו, אבל אמא שלו ‫לא קיבלה את זה.
‫היא השתגעה מרוב צער.
‫מה היא עשתה?
‫אמרו שהיא ‫כבר הייתה שונה.
‫האמינה בדברים מוזרים.
‫אף אחד לא יודע ‫מה היא עשתה בדיוק ואיך,
‫אבל בבוקר חג המולד
‫גילו שכל הילדים נרצחו.
‫כל מי שידע מה קרה כאן
‫לא הסכים להתקרב לכאן.
‫חוץ ממני.
‫פשוט חשבתי, ‫"אל תחשבי על זה. תמשיכי הלאה",
‫ועכשיו אמט...
‫לא.
‫האנה.
‫אסור לך להאשים את עצמך.
‫אסור לך.
‫הגיע בוקר החג.
‫מה קרה?
‫עדיין חשוך בחוץ.
‫סנטה בא? ‫-ניצחון מתוק.
‫טוב, לזוז. לזוז, ‫קדימה, קומו.
‫לזוז. לזוז. לזוז. ‫-בואו. בואו. בואו.
‫בואו. בואו. בואו.
‫קדימה, רוצו. רוצו. רוצו.
‫סנטה הביא שק חדש, ‫והוא שפך אותו כאן.
‫עכשיו שיש כאן ילדים ‫חג המולד ניצל.
‫"אלישיה". ‫לא, היא לא פה.
‫מצטער, אלישיה, ‫נרדמת, הפסדת.
‫היה נעים להכיר אותך.
‫אופס...
‫תראו את זה.
‫הופ, הופ, הופ.
‫השמד. השמד.
‫הנה.
‫ילד מסכן. ‫תפתח. תפתח.
‫אוי, בגדים...
‫למ"ד, לא.
‫לשרוף. לשרוף. לשרוף.
‫"לאבא".
‫היי, ראסטי, ‫תמסור את זה, טוב?
‫"אין צורך בחתימה".
‫שרוף אותה, ‫שרוף אותה.
‫יש חדש?
‫לא, עוד לא, ‫אבל אני סומכת על אבא שלך.
‫למה האידיוטים האלה ערים?
‫זה ערב חג המולד.
‫תשמעו אותם. ‫הם מאושרים,
‫ואנחנו כאן ‫מקווים שאמט לא מת,
‫והם למטה, צוחקים.
‫טוב, אני ארד אליהם.
‫חג שמח.
‫"לאמא". ‫-אני לא רואה אותה כאן, ואת?
‫אני יכולה לראות אותה?
‫אני עומד על כך.
‫כן, יופי.
‫השמד. השמד.
‫נכון, תשברו לה את הצורה.
‫לעזאזל, מה קורה פה?
‫לא. לא. לא.
‫זה לא נורמלי.
‫למה?
‫אני רוצה לדעת. ‫למה עשיתם את זה?
‫אנחנו לא עשינו את זה. ‫הם עשו את זה.
‫הצעצועים עשו את זה. ‫-הם אמרו שזה בסדר.
‫תוריד את הדבר הזה.
‫עלו למעלה.
‫עלו לחדר שלכם וחכו לי.
‫אבל הצעצועים שלנו... ‫-לא. עכשיו.
‫לכו.
‫בסדר, הדוד קוף,
‫הגיע הזמן לחמם אותך.
‫רוז.
‫רוז, עזרי לי לכבות ‫את האש.
‫מה קרה?
‫מי רוצה להכיר ‫את הילדים האחרים?
‫אילו ילדים אחרים? ‫-בואו, אני אראה לכם.
‫כיבינו אותה.
‫מרשעת.
‫סליחה?
‫לא אמרתי כלום.
‫הרגע שמעתי שאמרת... ‫-מרשעת.
‫בואו נזוז. -קדימה.
‫זין על חג המולד.
‫איפה הילדים?
‫אוי, לא...
‫לא. לא. לא.
‫לא.
‫חי"ת. חלון. קו"ף. קפוץ.
‫שמישהי תעזור לי. ‫עזרו לי. -בסדר.
‫עזרו לנו.
‫חכי כאן.
‫קדימה, ילדים, תקפצו. ‫-לא. לא. לא. אל תקפצו.
‫אל תקפצו. ‫-קדימה, תקפצו.
‫אני באה אליכם, טוב? ‫אני באה לקחת אתכם.
‫תמשיכו ללכת. תמשיכו ללכת. ‫-לא. לא.
‫עצרו. אני לא זזה. ‫אני לא זזה.
‫תתעלמו מהאישה שמאחוריכם.
‫אמא לא זזה, טוב?
‫אתם יכולים רק להסתכל ‫על אמא לשנייה?
‫רק לשנייה, בבקשה. ‫אני רק...
‫אני רוצה לשאול אתכם שאלה, ‫זה הכול.
‫אני רק רוצה לשאול שאלה.
‫ילדים, אני רק רוצה לדעת.
‫יש לכם כאן ‫כל כך הרבה צעצועים יפים.
‫אתם רוצים לראות ‫מה סנטה הביא לכם השנה?
‫קו"ף, קפוץ.
‫בואו נקפוץ כולנו יחד. ‫-לא. לא, בבקשה.
‫אני באה אליכם, טוב? ‫-קדימה, תקפצו.
‫אל תקשיבו להם. ‫אולי נוכל לשחק בהם ביחד.
‫הם לא רוצים את זה. הם רוצים ‫להיות עם החברים החדשים שלהם.
‫תקפצו. עכשיו.
‫לא. אל תקפצו. ‫-תקפצו.
‫בבקשה. תסתובבו. ‫תסתובבו לאחור ותסתכלו עליי.
‫קדימה. קדימה. ‫-תסתכלו עליי.
‫תשתקי, זקנה, בלון נפוח. ‫-אוי, לא, מותק, לא.
‫תקפצו. תקפצו. -לא.
‫אל תקשיבו להם. ‫תקשיבו לי.
‫תמשיכו ללכת. ‫-תקפצו. תקפצו. תקפצו.
‫לא. לא.
‫בסדר. בסדר. אתם בסדר? ‫אני מחזיקה אתכם. אני אתכם.
‫אני מחזיקה אתכם. בסדר.
‫יופי. יופי.
‫בסדר. כן.
‫למ"ד, להרוג.
‫אמא.
‫שחררי את קיד קרוק. ‫שחררי את קיד קרוק.
‫תשתוק. ‫-לא. לא. לא.
‫לא. -רוז.
‫נסי להוריד את הצעצועים אליי.
‫לא. לא. תוציאי אותי.
‫תמותי, פתית שלג בלתי נסבל.
‫אני אחתוך אותך ‫כמו עוגת יום הולדת.
‫זה כל מה שאת יכולה לעשות?
‫קדימה, תני עוד.
‫שחררי את קיד קרוק. ‫שחררי את קיד קרוק.
‫בפקודה, גברת צעירה.
‫אמא?
‫קטנים שלי.
‫סנטה הגיע?
‫כן. כן. סנטה בא.
‫את בסדר?
‫כן. אני חושבת שכן.
‫אלישיה?
‫בינתיים הכול בסדר.
‫אני חושבת ‫שאלה כל הצעצועים.
‫לא. -מה?
‫איפה, את יודעת...? ‫-הקוף הנורא.
‫לא. רוז.
‫אבא.
‫אלישיה.
‫אבא.
‫בסדר.
‫בוא נחזור הביתה. ‫-בסדר.
‫בסדר. בסדר. ‫אני אקריא לכם סיפור.
‫אני אקריא לכם סיפור,
‫ואחר כך נפתח את המתנות.
‫סיפור קצר? ‫-כן, הוא די קצר.
‫אבל אתם תאהבו אותו.
‫"זה היה בלילה ‫שלפני חג המולד,
‫"ובכל הבית ‫שום יצור לא זע,
‫"אף לא עכבר.
‫"הגרביים נתלו ‫ליד הארובה בקפידה,
‫"בתקווה שניקולס הקדוש ‫יגיע במהרה.
‫"הילדים שכבו מכוסים..."
‫במאי: ניקולס ורסו
‫דאיו אדה
‫זואי פיש
‫קיאנה תרסה
‫"משחקי אימה"
‫תרגום: מיכאלה ירדני
‫עריכה לשונית: ‫רווית ליגום
‫הפקת תרגום: ‫טרנס טייטלס בע"מ