הובא וסונכרן ע"י גדעון
‫לפני שנים רבות, חי לו חוטב חזרן זקן.‬
‫הוא היה עושה את דרכו ליער שעל ההר,‬
‫כורת חזרן בר, ויוצר ממנו חפצים שימושיים.‬
‫שמו היה סאנוקי נו מיאצוקו.‬
‫יום אחד, הוא הבחין באור שבקע מגזע חזרן.‬
‫חוטב החזרן הסקרן ניגש אליו.‬
‫מה זה?‬
‫נצר חזרן שנובט כל כך מוקדם?‬ ‫עוד לפני פריחת השזיף?‬
‫מה זה?‬
‫אם יורשה לי לשאול, מי את, גברתי?‬
‫שכה אחיה! איזו נסיכה יפהפייה.‬
‫זה נס. זאת ודאי ברכה משמיים, אני בטוח.‬
‫חזרת מוקדם. קרה משהו?‬
‫איזו בובה נהדרת.‬
‫שקט. את תעירי אותה. היא ישנה.‬
‫היא הופיעה לפני ביער.‬
‫הופיעה?‬
‫ברכה משמיים, אין ספק.‬
‫השמיים נתנו לי אותה.‬
‫טוב, אבל אני אגדל אותה.‬
‫תגדלי אותה?‬
‫היא כבר נסיכה יפהפייה ומושלמת.‬
‫אל תדבר שטויות. לגדל ילדים‬ ‫זה יותר מורכב ממה שאתה חושב.‬
‫נכון?‬
‫הנה, אני אחזיק אותה.‬
‫אל תשב שם ככה.‬
‫תמצא לי חתיכת בד‬ ‫או משהו חם כדי לעטוף אותה.‬
‫שקט, מתוקה. שקט, מתוקה.‬
‫זה מתאים?‬
‫די, די. את ממש טובה.‬
‫מה קורה?‬
‫אתה רואה? היא רוצה שאני אגדל אותה.‬
‫תביא לי אחד מהסלים הטובים, בבקשה.‬
‫בסדר.‬
‫מוזר מאוד. תחשבי על זה,‬
‫מה אם היא רוח בר או משהו כזה?‬
‫כמו מה היא נראית לך?‬
‫כמו תינוקת, כמובן.‬ ‫-נכון.‬
‫אבל לפני כמה רגעים היא היתה נסיכה יפהפייה.‬
‫אני מאמינה שהשמיים‬ ‫הראו לנו איזו נסיכה יפהפייה‬
‫היא תהיה יום אחד, כשהיא תגדל.‬
‫את צודקת!‬
‫זאת אומרת שצריך לגדל‬ ‫את התינוקת כמו שצריך כבר מההתחלה.‬
‫כן, זה בטח נכון. הבנתי.‬
‫אני שמחה שאתה מבין.‬
‫אני אהיה לצדך ואעזור לך.‬
‫רגע, היא צריכה לינוק.‬
‫אני לוקחת אותה למינקת.‬
‫כן, שמעתי שנולד לאשת החרט תינוק.‬
‫אז בשביל זה...?‬ ‫-כן, צריך להביא להם מתנה.‬
‫מה קרה?‬
‫היי, מה את עושה?‬
‫אוי, מסכנה, נראה שהיית ממש רעבה.‬
‫מה קרה פה?‬
‫אתה רואה? היא מרוצה מאוד, היא שותה בשמחה.‬
‫כן!‬
‫אין לי הסבר לזה, אבל יש לי חלב.‬
‫היא צוחקת.‬
‫היא צוחקת!‬
‫יכול להיות שאני מדמיינת,‬ ‫אבל אני חושבת שהיא יותר כבדה.‬
‫לא יכול להיות.‬
‫מה קרה?‬ ‫-היא נהייתה עוד יותר כבדה.‬
‫מה? תני לי לראות.‬
‫נראה שהיא גדלה לנגד עינינו.‬
‫תראי, פריחת השזיף.‬
‫נדמה לי שהיא עוד יותר כבדה.‬
‫אתה רואה?‬
‫אני בטוח שהיא בסדר.‬
‫מאותו יום והלאה, חוטב החזרן ואשתו‬
‫גידלו את הילדה המופלאה‬ ‫כאילו היתה בתם שלהם.‬
‫זהירות. אל תגעי בהם.‬
‫תראו, יש פה תינוקת.‬ ‫-כן? איפה?‬
‫די לדחוף.‬
‫ראיתם? הנה היא!‬
‫היא מסתכלת אלינו.‬ ‫-נכון!‬
‫לא נכון.‬
‫מה קרה?‬
‫וואו!‬
‫מדהים!‬
‫נסיכה. נסיכה!‬
‫היא עומדת.‬
‫היא התחילה ללכת.‬
‫שכה אחיה!‬
‫אוי...‬
‫הנה, הנה, הכול בסדר.‬
‫זאת ילדה אמיתית.‬
‫היא הולכת.‬
‫לפני רגע היא זחלה. נדמה לי שהיא גם גדלה.‬
‫תסתכלו! "חזרן קטן", זה יהיה השם שלה.‬
‫"חזרן קטן". מושלם.‬
‫חזרן קטן!‬ ‫-חזרן קטן!‬
‫חזרן קטן!‬
‫מה זאת אומרת "חזרן קטן"? היא נסיכה! נסיכה!‬
‫חזרן קטן! חזרן קטן!‬
‫נסיכה! בואי הנה!‬
‫נסיכה! יופי! בואי הנה!‬
‫חזרן קטן! חזרן קטן!‬
‫נסיכה! בואי הנה!‬
‫-חזרן קטן!‬
‫נסיכה! בואי הנה!‬
‫את רוצה לבוא איתי? בואי.‬
‫נאכל את נצרי החזרן בארוחת הערב.‬
‫אוכל! אוכל! נצרי חזרן! נצרי חזרן!‬
‫טוב, תתרחקי קצת, נסיכה.‬
‫יש פה המון.‬ ‫-כן!‬
‫בואו הנה.‬
‫טיפשה! לא מתעסקים עם גורים של חזירי בר!‬
‫את באמת ילדה מוזרה. נדמה לי שגדלת כרגע.‬
‫הילדה הזאת מוזרה, סוטמרו.‬
‫תסתכלו, היא שוב גדלה.‬
‫היא ממש כמו נצר חזרן.‬
‫נצר חזרן?‬
‫נצר חזרן! ארוחת ערב!‬
‫נצר חזרן! נצר חזרן!‬
‫חזרן קטן!‬
‫"הסתובב, הסתובב‬
‫גלגל מים, הסתובב‬
‫הסתובב, ולך לקרוא למר שמש‬
‫ציפורים, חרקים, חיות‬
‫עשב, עצים, פרחים‬
‫הביאו את האביב‬ ‫את הקיץ, את הסתיו ואת החורף‬
‫הביאו את האביב‬ ‫את הקיץ, את הסתיו ואת החורף"‬
‫ציפורים!‬ ‫-חרקים!‬
‫חיות.‬
‫עשב!‬ ‫-עצים.‬
‫פרחים!‬
‫"הביאו את האביב‬ ‫את הקיץ, את הסתיו ואת החורף"‬
‫איך את מכירה את השיר?‬ ‫-אני פשוט מכירה אותו.‬
‫"...את הסתיו ואת החורף‬
‫הסתובב, הסתובב‬ ‫-גלגל מים, הסתובב"‬
‫"זמן רחוק, חזור אליי‬
‫חזור אליי, קרא ללבי‬
‫ציפורים, חרקים, חיות‬
‫עשב, עצים, פרחים‬
‫למדו אותי איך להרגיש‬
‫אם אשמע שאתה מתגעגע אליי‬
‫ארצה לחזור אליך"‬
‫אלה לא המילים.‬
‫היא בוכה.‬
‫נכון.‬
‫מה קרה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫היא ממש מוזרה.‬
‫תסתכלי, הנה הבתים שלנו.‬
‫והנה חורשת החזרן שלכם.‬
‫נצרי חזרן!‬
‫בואו נלך!‬
‫בואו!‬
‫נסיכה!‬
‫איפה את?‬
‫איפה היא?‬
‫מה זה?‬
‫הייתכן?‬
‫אני אחזור אחר כך!‬
‫תיזהרי.‬ ‫-כן!‬
‫אני קצת חושש, הילדים האלה קשוחים.‬
‫היא עלולה להיפצע אם תשחק איתם.‬
‫היא תהיה בסדר, אל תדאג. זה יועיל לה.‬
‫כן. פשוט הייתי בחורשת החזרן, ו...‬
‫לא משנה.‬
‫זאת לכה! את תקבלי פריחה!‬
‫לכה?‬
‫איזה ריח טוב.‬
‫הוא יכין מהם קערות.‬
‫באמת?‬
‫וואו!‬
‫אלה אבא שלי, אחי ואמא שלי.‬
‫להתראות!‬
‫דרך צלחה!‬ ‫-דרך צלחה!‬
‫תביא לנו מתנות.‬
‫זאת בתו של חוטב החזרן.‬
‫חזרן קטן.‬
‫היי, חזרן קטן! תקפצי!‬
‫ממש חם.‬
‫אני צמא.‬
‫הם בטח מתוקים מאוד.‬
‫באמת?‬
‫תחזרי הנה!‬
‫בואי.‬
‫מישהו בא!‬
‫תעזבי אותו.‬
‫אני אשמור אותו לאחרים.‬
‫טעים.‬
‫כשראיתי את הבדים היפהפיים עפים באוויר,‬
‫הבנתי מה השמיים רוצים שנעשה.‬
‫מה השמיים רוצים שנעשה?‬
‫הם רוצים שנעניק לה‬ ‫חיים שראויים לבגדים כאלה,‬
‫שנהפוך אותה לנסיכה אצילית.‬
‫נסיכה אצילית?‬
‫אני אשתמש בזהב, ואבנה‬ ‫עבורה אחוזה נאה בעיר הבירה.‬
‫תיקח אותה לעיר הבירה?‬
‫כן. פה היא תגדל להיות סתם נערת כפר.‬
‫אם תחיה בחברת אצילים,‬ ‫כנסיכה אמיתית, היא תהיה מאושרת.‬
‫בכל אופן, כך השמיים רוצים.‬
‫נסיכה אצילית?‬
‫כן.‬
‫בכל מקרה, מחר אלך לעיר הבירה.‬
‫מאותו יום והלאה,‬
‫חוטב החזרן הלך לעיר הבירה פעמים רבות,‬ ‫כשכיס הקימונו שלו מלא בזהב.‬
‫הקיץ חלף, והגיעה העת לקציר הסתיו.‬
‫"נשבי, רוח, נשבי, נשבי‬
‫נשבי בעוז, רוח"‬
‫חזרן קטן! תביאי אותו.‬
‫"הביאי פירות מן ההרים‬
‫ערמונים, פטריות‬
‫ענבים..."‬
‫קחי אותי!‬
‫אני אמרח אותם עלייך.‬
‫פסיון!‬
‫הוא מתקרב אלייך!‬
‫חזרן קטן! תבריחי אותו שמאלה!‬
‫בסדר!‬
‫הוא מתקרב אליך!‬
‫אני אתפוס אותך.‬
‫סוטמרו!‬
‫סוטמרו.‬
‫סוטמרו!‬
‫תפסתי אותו.‬
‫תפסתי אותו!‬
‫יופי!‬
‫נפצעת? אני באה.‬
‫לא!‬
‫סוטמרו.‬
‫האבנים פה רופפות!‬
‫סליחה.‬
‫תביאו גפן ארוכה, בסדר?‬
‫בטח!‬
‫יורד לך דם.‬
‫קצת רוק, וזה יסתדר.‬
‫לא!‬
‫רגע.‬
‫בבקשה.‬
‫חזרן קטן,‬
‫שוב גדלת?‬
‫אתה חושב?‬
‫משום מה יש לי תחושה שפשוט תמשיכי לגדול,‬
‫ותיעלמי לאנשהו.‬
‫למה אתה אומר את זה?‬
‫תמיד אהיה פה איתך, לעולם ועד.‬
‫תמיד אהיה אחת מהחבורה שלכם.‬
‫סוטמרו!‬
‫זאת בסדר?‬
‫יופי.‬
‫תקשרו אותה!‬
‫כבר קשרנו!‬
‫יופי.‬
‫תטפסי.‬
‫היי, יש פה פטריות!‬
‫תסתכל, סוטמרו!‬
‫נכון!‬
‫תראה כמה! מחר נאכל נזיד.‬
‫כן. נבשל את הציפור.‬
‫יופי! נזיד פסיון!‬
‫פסיון, פסיון! נזיד פסיון!‬
‫סליחה שאיחרתי.‬
‫סוטמרו תפס פסיון.‬
‫ומצאנו גם פטריות וענבים!‬
‫לאן אתם הולכים?‬
‫לעיר הבירה.‬
‫לעיר הבירה?‬
‫גם אני?‬
‫עכשיו?‬
‫כן. תשאירי את הסל פה.‬
‫אבל אמרתי לסוטמרו שמחר נאכל נזיד פסיון.‬
‫תשאירי אותו פה.‬
‫בואו נלך.‬
‫נחזור בזמן לנזיד של מחר?‬
‫אבל יום המחרת של הנסיכה‬ ‫ושל סוטמרו לא הגיע מעולם.‬
‫הגבירה הצעירה התעוררה.‬
‫בוקר טוב, גברתי.‬
‫אם תואילי...‬
‫ובכן, הנסיכה!‬
‫התרשי לי לשאול את הוד מעלתך‬ ‫אם מצבך... האם מצב רוחך טוב היום?‬
‫זאת את, אמא?‬
‫זה אתה, אבא?‬
‫אתם נראים כל כך מצחיק!‬
‫למה אתם לבושים ככה?‬
‫אנחנו לא עושים את זה כמו שצריך, כנראה.‬
‫אני כן!‬
‫נסיכתי, לכי להלביש את חלפייך.‬
‫סליחה. לכי להחליף את מלבושייך.‬
‫כל הבגדים האלה שלך, הוד מעלתך.‬
‫מה?‬
‫איזה ריח טוב!‬
‫הם יפהפיים!‬
‫כמו הקשת בענן!‬
‫היא נהנית מאוד. נראה שהם מוצאים חן בעיניה.‬
‫ודאי!‬
‫החל מהיום, זה ביתנו החדש.‬
‫האחוזה הזאת שלנו?‬
‫נכון.‬
‫נפלא!‬
‫אבא, אני יכולה לשחות, נכון?‬
‫את בהחלט לא תשחי פה.‬
‫נסיכה אצילית לא משתובבת לעולם,‬
‫ואף לא תעלה על דעתה לעסוק‬ ‫בשעשועים שאינם הולמים גברת.‬
‫הוד מעלתך,‬
‫זימנתי בזאת את הגבירה סגאמי,‬ ‫שתבוא מהארמון כדי להדריך אותך‬
‫בדרכי האצולה.‬
‫היא פה כדי להפוך אותך לנסיכה אצילית.‬
‫נסיכה אצילית?‬
‫באת מהארמון?‬
‫אדוני, אין ספק שהילדה‬ ‫זקוקה נואשות להנחייתי.‬
‫באופן טבעי, הייתי מעדיפה‬ ‫להתחיל בגיל צעיר יותר,‬
‫אך אני, סגאמי, אעצב אותה‬ ‫בדמות גבירה צעירה ונעלה של ממש.‬
‫וכך, תחת הדרכתה של הגבירה סגאמי,‬
‫הנסיכה החלה ללמוד‬ ‫את דרכיהן החינניות של גבירות אציליות.‬
‫הביטי בתשומת לב.‬
‫שמרי על גב זקוף כמו חץ,‬
‫וקומי בשריקה מושלמת, ככה.‬
‫שריקה?‬
‫מדויק, פחות או יותר.‬
‫למען האמת, נסיכות אציליות‬ ‫קמות רק לעתים נדירות.‬
‫אבל איך אוכל לזוז אם אצטרך להרים משהו?‬
‫ככה.‬
‫כרעי על ברכייך,‬ ‫והחליקי אותן כדי לנוע בחינניות.‬
‫ככה. שימי לב ששום דבר אחר לא זז.‬
‫הוד מעלתך! עוד לא סיימנו!‬
‫וואו!‬
‫מגילה יפהפייה, הלא כן?‬
‫צריך לגלגל אותה, והסיפור מתגלה.‬
‫תסתכלי! עכשיו הוא באמת התגלה.‬
‫מה דעתך על פרס קטן?‬
‫אני מתמלאת בגאווה‬ ‫כשאני רואה שאת מתאמנת בכתיבה.‬
‫אני שמחה לראות שאת לומדת ממני.‬
‫הוד מעלתך!‬
‫כן. שוב, ביחד.‬
‫איזה כיף!‬
‫הוד מעלתך!‬
‫איך מתקדם השיעור?‬
‫הכול מתקדם על הצד הטוב ביותר?‬
‫אוי, אדוני!‬
‫כולי תקווה שאתה חש בטוב, אבא.‬
‫שכה אחיה!‬
‫את כל כך מהודרת, שאני מזהה אותך רק בקושי.‬
‫ומה עם הנגינה בקוטו? את מתקדמת?‬
‫רק התחלנו. היא מכירה רק כמה תווים.‬
‫איזה יופי!‬
‫חשוד מאוד.‬
‫אני מתחילה לחשוד‬ ‫שמישהו כבר לימד אותה בעבר.‬
‫לעיניך, הכול מושלם,‬ ‫אבל כשהיא איתי, היא רק משחקת.‬
‫כן, נכון.‬
‫הוד מעלתה נשלחה היישר מהשמיים.‬
‫היא לא נועדה להישאר בהרים כמו נערת כפר.‬
‫לעיניו הגאות של אביה,‬
‫הנסיכה התמסרה לשיעוריה של הגבירה סגאמי.‬
‫מה קורה פה?‬
‫למה את מתנהגת כמו איזו משרתת?‬
‫את אימה של נסיכה אצילית.‬
‫אבל רק כך אוכל לחוש בנוח בבית הזה.‬
‫הנסיכה לא משתנה בגלל שאת מרגישה ככה.‬
‫נסיכה, מה קרה?‬
‫את שקטה היום יותר מתמיד.‬
‫בוא, בעלי, תשמע.‬
‫מה? באמת?‬
‫כן.‬
‫חדשות נהדרות! נערוך משתה גדול!‬
‫משתה?‬
‫נחגוג את התבגרותך.‬
‫ודאי! אין מאורע משמח מזה!‬
‫אם נעשה מסיבה, אוכל להזמין את החברים שלי?‬
‫אני מתה לראות אותם!‬
‫החברים מהכפר. זה יכול להיות נפלא.‬
‫אל תדברי שטויות!‬
‫את לא מבינה כלום! את קולטת כמה זה חשוב?‬
‫אנחנו חיים בעולם אחר לגמרי מזה‬ ‫של האיכרים בכפר העתיק ההוא!‬
‫אחרי ראש השנה נקיים את טקס הענקת השם.‬
‫אחר כך נערוך משתה ונחגוג‬ ‫את הפיכתך הסופית לנסיכה אצילית.‬
‫אבל אבא...‬
‫זה נפלא, זה נפלא!‬
‫רגע! אני אבקש מאינבה נו אקיטה‬ ‫להיות אב השם שלך.‬
‫שלום? יש פה מישהו?‬
‫הגבירה סגאמי? הגבירה סגאמי!‬
‫ממש מדכא.‬
‫"ציפורים, חרקים, חיות‬ ‫עשב, עצים, פרחים‬
‫למדו את האנשים איך להרגיש"‬
‫אמא, את מוכנה לתת לי חלק מהגינה?‬
‫בשביל מה?‬
‫יהיה כיף לגדל כמה מהצמחים שאני רוצה.‬
‫כן, ודאי. אם זה ישמח אותך.‬
‫את יכולה לעשות פה מה שאת רוצה.‬
‫תודה רבה, אמא.‬
‫לא! לכי מפה!‬
‫לעולם לא תהיי נסיכה אצילית‬ ‫אם תיראי כמו שאת נראית עכשיו.‬
‫בלי גבות, הזיעה תיכנס לי לעיניים!‬
‫אל תהיי מגוחכת.‬
‫אין דבר שיגרום לנסיכה אצילית להזיע!‬
‫בואי.‬ ‫-למה שארצה שיניים שחורות?‬
‫אני לא אעז לפתוח את הפה,‬ ‫ולא אוכל לצחוק יותר!‬
‫זאת לא סיבה לדאגה.‬
‫נסיכות אציליות‬ ‫לא פותחות את הפה כשהן צוחקות.‬
‫זה טיפשי!‬
‫אפילו נסיכה אצילית עלולה להזיע‬ ‫ורוצה לצחוק מדי פעם בקול רם!‬
‫הן בטח רוצות לבכות,‬
‫או שהן משתגעות ורוצות לצרוח!‬
‫אוי, לא! נסיכה אצילית לא תעשה דבר כזה.‬
‫אז נסיכה אצילית אינה אנושית!‬
‫הוד מעלתך!‬
‫המסכן היה קשור לגמרי!‬
‫הוד מעלתך!‬
‫מכאן, הלורד אקיטה, ותודה שבאת.‬
‫הוד מעלתך!‬
‫אני נבוך להחריד! אני חושש שהיא עדיין ילדה.‬
‫לא, לא, אין בעיה.‬
‫היא נראית כמו נסיכה קטנה וחמודה.‬
‫היא טרם התאפרה כראוי.‬
‫אני מתבייש באמת ובתמים,‬ ‫ועליי להתנצל בפניך.‬
‫לא, בבקשה, אל תרגיש מוטרד.‬
‫אם אראה את פניה, זה באמת...‬
‫יהיה לי קל יותר להגות שם ראוי עבור הנסיכה.‬
‫אילו מילים משמחות!‬
‫כולי תקווה שתמצא אותו,‬ ‫ושתעניק לנסיכה שם משובח במיוחד.‬
‫הוד מעלתך, בואי, בבקשה, לברך‬ ‫את האדון הנכבד שיעניק לך את שמך.‬
‫מה שלומך, אדוני? לכבוד הוא לי לפגוש אותך.‬
‫הוד מעלתך, אם לא אכפת לך,‬
‫אולי תוכלי לנגן לאורחנו המכובד בקוטו.‬
‫איזה יופי!‬
‫הנסיכה הזוהרת של נצר החזרן.‬
‫הנסיכה הזוהרת...‬
‫של נצר החזרן?‬
‫כן.‬
‫היא זכתה בחן הצורני של נצר החזרן,‬
‫וביופי שקורן ממנה.‬
‫אם כן, יש לי שם עבור הנסיכה הזוהרת באור.‬
‫אני מציע לכם בזאת את השם הנסיכה קאגויה.‬
‫הנסיכה קאגויה! איזה יופי.‬
‫אני גאה מאוד, הלורד אקיטה.‬ ‫זה השם היפה ביותר ששמעתי.‬
‫תודה רבה.‬
‫כמקובל, אחרי טקס הענקת השם‬
‫שיערה של הנסיכה סורק,‬ ‫והיא עטתה שמלה עם שובל.‬
‫מעט אחר כך הוזמנו אורחים רבים‬
‫למשתה לכבוד הענקת שמה של הנסיכה קאגויה.‬
‫ברכותיי!‬
‫הנסיכה קאגויה הוא שם יפה. תודה.‬
‫נפלא, נכון? פשוט נפלא.‬
‫הרבה אדונים מכובדים הגיעו למשתה.‬
‫מטרת המשתה היא לחגוג את שמי החדש?‬
‫ודאי, גברתי.‬
‫כן, אבל אני רק יושבת פה.‬
‫כאילו שזאת בכלל לא המסיבה שלי.‬
‫תודה רבה!‬
‫החגיגות לכבוד הענקת שמה של הנסיכה קאגויה‬
‫נמשכו שלושה ימים ושלושה לילות.‬
‫לחיי שערה המסורק של הנסיכה קאגויה!‬
‫"‬‫דבר יפה! כן?‬
‫דבר יפה! כן?‬
‫דבר יפה! כן?‬‫"‬
‫באמת, ידידי, כל הסיפור הזה קצת יומרני, לא?‬
‫מה?‬ ‫-הנסיכה. הנסיכה, כביכול.‬
‫אתה מבין אותי?‬ ‫הנסיכה קאגויה או איך שלא קוראים לה,‬
‫הפרח שלה, פניה שמוסתרים מאחורי מסך.‬
‫ודאי לא יקרה שום דבר רע אם תרשה לנו לראות‬
‫אם היא יפהפייה כמו שאומרים.‬
‫אני מסכים!‬
‫לא! אני חושש שזה לא בא בחשבון.‬
‫מה קורה פה? באנו לחגוג את הענקת שמה,‬
‫ואסור לנו אפילו להגיד לה שלום?‬
‫אני מצטער, אבל זה המנהג.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫ככה מקובל.‬ ‫-לא, חכה!‬
‫אין כאן נסיכה אמיתית.‬
‫איך אתה מעז?‬ ‫-כן!‬
‫הנסיכה...‬
‫"נסיכה"?‬ ‫-רגע, בבקשה.‬
‫כמה שילמת כדי להעניק לה את שמה?‬
‫למי אכפת? לפחות תראה לנו אותה!‬
‫חכו!‬ ‫-אולי היא מכוערת?‬
‫ביזיון!‬
‫סליחה?‬
‫לאן האנשים שגרו למטה הלכו?‬
‫אין לי מושג.‬
‫הם לקחו את עצמם‬ ‫והלכו לחפש עצים יותר טובים.‬
‫עצים יותר טובים?‬
‫הם בטח יחזרו בעוד עשר שנים.‬
‫עשר שנים?‬
‫אם משתמשים בכל העצים, ההר נהרס.‬
‫אבל אם מניחים להר ולכוחותיו ויוצאים למסע,‬
‫הוא חוזר לחיים. עצים צריכים‬ ‫עשר שנים, ואז אפשר לעבוד איתם.‬
‫גם כששורפים גחלים זה אותו דבר.‬
‫הבנתי.‬
‫אבל נראה שההר כבר מת.‬
‫פעם העלים פה היו מלאים ובוהקים.‬
‫הכול חוזר בסוף.‬
‫תסתכלי.‬
‫העצים כבר מתכוננים לאביב.‬
‫מתכוננים?‬
‫אז האביב יחזור?‬
‫בטח.‬
‫בדיוק כמו מעגל. כשנדמה לך‬ ‫שאחד נגמר, מתחיל אחד חדש.‬
‫את יכולה להיות בטוחה בזה.‬
‫ומי את?‬
‫כבר ראיתי את זה פעם. ראיתי את זה.‬
‫מאותו יום והלאה, הנסיכה קאגויה‬
‫כאילו הפכה לאדם אחר, התמסרה ללימודיה,‬
‫והעבירה את ימיה בדממה.‬
‫הוד מעלתך!‬
‫תסתכלי! תראי איזו ערמה ענקית של מתנות!‬
‫ממשפחות האצולה!‬ ‫בני המעלה קיבלו אותך לקירבם.‬
‫את רואה? ברור שהם חושבים שאת אחת מהם.‬
‫יודעת משהו? הציפור הזאת צריכה יותר מקום.‬
‫אולי אקלע בשבילה כלוב חזרן,‬ ‫לזכר ימים עברו?‬
‫מה דעתך?‬
‫תודה רבה, אבא.‬
‫נפלא! נפלא!‬
‫נפלא, נפלא.‬
‫אני אשאיר את הציפור פה.‬
‫התודה לשמיים!‬
‫הזמן חלף, והשמועה על יופייה‬ ‫של הנסיכה הלכה והתפשטה.‬
‫הרחובות מחוץ לאחוזה הפכו צפופים מרוב אנשים‬
‫שקיוו לזכות למבט חטוף בנסיכה המסתורית.‬
‫את משרתת את הנסיכה קאגויה?‬
‫אם כן, תני לה את זה!‬
‫לא, תני לה את זה!‬
‫קודם את זה!‬
‫תוודאי שזה יגיע אליה, בבקשה!‬ ‫היא זקוקה למתנה הזאת.‬
‫את חייבת לקחת אותה אליה, מיד!‬
‫שוב יש קהל של מחזרים ברחובות.‬
‫הם התעקשו מאוד.‬
‫הם נתנו לי מכתבים,‬ ‫ודרשו שאעביר אותם לידייך.‬
‫אז העברתי.‬
‫וכיוון שאינך יכולה לצאת מהאחוזה,‬
‫חשבתי להביא לך ענף דובדבן פורח.‬
‫תודה!‬
‫שמעתי שביקשת שאבוא, הנסיך אישיצוקורי.‬
‫כן, בנוגע לבת המתעשר שהענקת לה את שמה.‬
‫אתה מתכוון לנסיכה קאגויה?‬
‫אל תצעק!‬
‫אמרת משהו על הנסיכה קאגויה?‬
‫הנסיכה קאגויה? גם אני שמעתי עליה.‬
‫אומרים שהיא יפה מאוד.‬
‫שוטה! היית חייב להרים את קולך?‬
‫לא משנה מה מספרים‬ ‫על יופייה, היא עדיין פשוטת עם.‬
‫היא לא אישה שראויה למי מאיתנו.‬
‫אפילו אתה חייב להודות, אקיטה,‬
‫שהשם "הנסיכה קאגויה" יומרני למדי‬
‫עבור בתו של אדם כמו האדון מיאצוקו,‬
‫ולא משנה כמה כסף קיבלת.‬ ‫-לא, אדוני השר.‬
‫הנערה היפהפייה אינה באמת בתו של מיאצוקו.‬
‫הוא מצא אותה בתוך גזע חזרן.‬
‫מה? גזע חזרן?‬
‫מעניין! ייתכן שהיא מעין רוח!‬
‫כמי שראה אותה במו עיניו,‬ ‫זה בהחלט ייתכן, אדוני.‬
‫באמת?‬
‫אני חייב להודות,‬ ‫שברגע שניצבתי מול הנסיכה קאגויה,‬
‫גופי הזקן החל לרעוד,‬
‫כמו מעיין חרב,‬ ‫שלפתע שבו לזרום בו מים חיים.‬
‫מספיק שאשמע את שמה,‬
‫מילים לא יכולות לבטא את היופי המנצנץ בלבי‬
‫וגואה בי בכל רגע שבו אני מביט בה!‬
‫זוזו!‬
‫אני נשבע שאנצח במרוץ!‬
‫אני חייב להגיע אליה ראשון!‬
‫יופייה הבוהק יהיה שלי,‬ ‫אני אומר לכם. דבר לא יעצור אותי!‬
‫אני אהיה זה שיינשא לה, אני נשבע!‬
‫היא תהיה אשתי!‬
‫הגבירה סגאמי! את חייבת לראות!‬
‫מה קרה, אדוני?‬
‫תסתכלי על המכתבים!‬
‫חמישה מבכירי האצילים בממלכה‬ ‫באו לביקור מסיבה אחת פשוטה,‬
‫הם רוצים להינשא לנסיכה!‬
‫שכה אחיה!‬
‫נפלא, נפלא!‬
‫אפילו שר הימין!‬
‫איך נבחר ביניהם? איזה אתגר קשה!‬
‫וזה לא הכול,‬
‫הם מחכים בקוצר רוח‬ ‫בבגדי השרד שלהם ברגעים אלה ממש!‬
‫אני אטפל בזה. תשאיר את הוד מעלתה לי.‬
‫לך לבדר אותם.‬ ‫ולא משנה מה, תדאג שהם יהיו מרוצים!‬
‫בסדר גמור, גברתי!‬
‫תודה! תודה! תודה לך!‬
‫נפלא! נפלא!‬
‫ידעתי שההשקעה במשתה תשתלם!‬
‫אלה חמש הצעות נישואין‬
‫מחמישה מהאצילים החשובים בממלכה.‬
‫לא משנה במי מהם תבחרי, אינך יכולה לטעות.‬
‫אבל אפילו לא פגשתי אותם.‬
‫אל תדאגי. זה פשוט מאוד!‬
‫תבחרי בהצעה של אחד מהאדונים האצילים,‬
‫ואז תיפגשו ביום חתונתכם.‬
‫זה לא ממש משנה.‬
‫תהיי מאושרת לעולם ועד עם כל אחד מהם.‬
‫אני אמורה לחוש אושר?‬
‫אין לי כוונה להתחתן עם אף אחד מהם.‬
‫יצאת מדעתך?‬
‫כיוון שהפכת לנסיכה אצילית,‬
‫עלייך להינשא למחזר ראוי מהר ככל האפשר.‬
‫זו הגדרת האושר עצמו.‬
‫למה את מהססת בכלל?‬
‫אושרך מובטח עם כל אחד מהם.‬
‫איני רוצה בדבר מכל זה!‬
‫תבקשי מהם ללכת, בבקשה.‬
‫את באמת רוצה לפגוע כל כך באביך?‬
‫הוא שמח בשמחתך כאילו היתה שמחתו שלו.‬
‫הכול כבר מוכן. אם תואילו לבוא איתי...‬
‫כעת, אנא השמיעו‬ ‫את בקשותיכם לנסיכה על פי הסדר.‬
‫אני הנסיך קוראמוצ'י.‬
‫הנסיכה קאגויה,‬
‫כידוע לך, רגשותיי האמיתיים‬
‫הובהרו היטב במכתב שמסרתי לך.‬
‫הוד מעלתך, הנסיכה קאגויה, אם יתמזל מזלי‬
‫ותהיי לאשתי, ארגיש‬ ‫כאילו קטפתי ענף מעץ אבני החן‬
‫שגדל בהר הוראי,‬
‫שגזעו עשוי זהב ופירותיו הם פנינים.‬
‫הנסיכה קאגויה,‬
‫בעיניי את אוצר בלתי מושג, בדיוק כמו העץ,‬
‫יקר כמוהו...‬
‫אני הנסיך אישיצוקורי.‬ ‫הוד מעלתך, אם תיאותי להיות אשתי,‬
‫אעבוד אותך יומם ולילה.‬
‫אצמיד את מצחי לאדמה במסירות מוחלטת.‬
‫את אוצר שאתענג עליו‬
‫כמו על קערת האבן של הבודהה עצמו.‬
‫תעבוד אותה כאילו שהיא קערת אבן קרה?‬
‫הנסיכה קאגויה, בעיניי,‬ ‫את כמו מעיל מפרווה של חולדת אש,‬
‫אשר, כשמשליכים אותה לאש, מיטהרת ומזדככת,‬
‫ולא נשרפת בעצמה,‬
‫אלא רק בוהקת עוד יותר ככל שהלהבות גדלות.‬
‫את נדירה להפליא, בתולית ותמימה,‬
‫חמקמקה כמו האוצר הסיני שמדברים עליו.‬
‫היית חצוף מספיק כדי להשוות‬ ‫את הנסיכה קאגויה לפרוות חולדה?‬
‫הנסיכה, אני היועץ אוטומו,‬
‫ובעבורי את אבן חן בוהקת,‬ ‫אבן חן שזוהרת בעוז ממעל.‬
‫אבן חן קורנת יותר‬
‫מאבן החן מחומשת הצבעים‬ ‫שבוהקת על צוואר הדרקון!‬
‫לא, לא, לא!‬
‫בעיניי הנסיכה קאגויה‬ ‫היא משהו יקר ערך בהרבה,‬
‫כמו צדפה חמימה שהטילה סנונית,‬ ‫קמע שמבטיח לידה קלה.‬
‫אוצר אמיתי שיש לשמור עליו.‬
‫אוצר אמיתי.‬
‫נדמה לך שסתם צדפה משעממת היא אוצר?‬
‫השתגעת!‬
‫טוב, לדרקונים יש צוואר מסריח!‬
‫האבן תלויה על הצוואר!‬
‫איזה צליל נפלא! היא באמת מוכשרת.‬
‫רבותיי, אני אסירת תודה על הרגשות שהבעתם‬
‫כלפי מישהי שמעולם לא ראיתם ולא פגשתם.‬
‫יש לי בקשה.‬
‫שתביאו לי את האוצרות הנדירים‬
‫שעליהם דיברתם.‬
‫אז, ורק אז, אוכל להבין‬
‫כמה יקרה אני בעיניכם.‬
‫הנסיך קוראמוצ'י,‬ ‫הצג בפניי ענף אבני חן מהוראי.‬
‫הנסיך אישיצוקורי, הבא לי‬ ‫קערת אבן שהיתה שייכת לבודהה.‬
‫אבל...‬
‫אדוני שר הימין אבה, תביא לי‬ ‫מעיל מפרווה של חולדת אש.‬
‫סליחה?‬
‫היועץ הבכיר אוטומו, השג‬ ‫עבורי אבן חן מצווארו של דרקון.‬
‫ויועץ המשנה איסונוקמי, הבא לי,‬ ‫בבקשה, את צדפתה של הסנונית,‬
‫הקמע שמבטיח לידה קלה.‬
‫רגע, אבל...‬ ‫-לא, לא.‬
‫אלה פריטים שאי אפשר למצוא,‬ ‫אם הם בכלל קיימים!‬
‫הוד מעלתך, חמשת האדונים‬ ‫האלה השתמשו בהם רק כמליצות!‬
‫כן.‬
‫כל האדונים השוו אותי לאוצרות נדירים ביותר.‬
‫על כן, אם מי מהם‬ ‫יציג בפניי את האוצר האמיתי,‬
‫אהיה בשמחה לאוצר האמיתי של אותו אדון אציל.‬
‫רבותיי, בבקשה, אני מתנצל מעומק לבי.‬
‫היא לא יודעת דבר על העולם הזה.‬
‫אבל היא בטח יפהפייה.‬ ‫הקול שלה, הנגינה שלה...‬
‫אני מודה, המנגינה היתה שלא מן העולם הזה.‬
‫אבל היא מבקשת מאיתנו‬ ‫להשלים משימות בלתי אפשריות.‬
‫לא ייתכן! זה לא אפשרי.‬
‫היא תישאר אבן חן שאיש אינו יכול להשיג.‬
‫נורא ואיום!‬
‫האצילים הלכו, ואחריהם‬ ‫כל האנשים שחיכו מחוץ לאחוזה!‬
‫הם נעלמו כמו המים בשעת השפל.‬
‫כן.‬
‫חשבתי שכדאי שאודיע לך מיד.‬
‫הוד מעלתך!‬
‫קדימה, בואי!‬
‫לאן?‬
‫החוצה.‬
‫החוצה?‬
‫כן, בואי נראה את פריחת הדובדבן.‬
‫יודעת מה? כדאי שנזמין‬ ‫את אמא ואבא לבוא איתנו.‬
‫אני מצטערת, איני יכולה לעזור יותר.‬
‫אני בטוח שבפעם הבאה הנסיכה תנסה...‬
‫בהחלט לא תהיה עוד פעם.‬
‫היא שרפה את הגשר האחרון. אני עוזבת.‬
‫לא, בבקשה, אל תעזבי.‬
‫אדוני, הכרכרה שהנסיכה‬ ‫ביקשה הגיעה. הן מחכות לך, אדוני.‬
‫תגיד להן שייסעו בלעדיי. אני לא בא!‬
‫וואו!‬
‫איזה יופי.‬
‫תעצור פה!‬
‫הוד מעלתך?‬
‫בחיי, איזה יופי!‬
‫אני מצטערת, הוד מעלתך.‬
‫סלחי לנו!‬
‫בואי.‬
‫פריחת הדובדבן בשיאה.‬
‫אני חייבת להודות שנפלא לראות אותה.‬
‫בואו נחזור הביתה.‬ ‫-אבל...‬
‫תרחיק את כולם!‬
‫אל תתקרבו! תפנו את הדרך!‬
‫נראה שהיתה תאונה בהמשך הדרך.‬
‫מישהו רץ הנה!‬
‫סוטמרו!‬
‫תברח!‬ ‫-סוטמרו?‬
‫זה סוטמרו!‬
‫סוטמרו!‬
‫מה אתה עושה?‬
‫סוטמרו, בוא נלך!‬
‫אנחנו הולכים!‬
‫חזרן קטן!‬
‫סוטמרו!‬
‫בוא.‬
‫שלוש שנים חלפו.‬
‫לך לדרכך.‬
‫יום מקסים היום, לא?‬
‫נראה שהגינה משגשגת.‬
‫כן, אבל את יודעת...‬
‫מכאן הכול נראה לגמרי אחרת.‬
‫מה?‬
‫נכון!‬
‫את רואה? כמו ההר שלנו, לא?‬
‫נכון.‬
‫הנה היער, והנה הגבעה.‬
‫בחיי! בדיוק כמו הבית שלנו! נכון.‬
‫את רואה שהעשב נראה כמו חורשת החזרן שלנו?‬
‫והלענה נראית כמו העצים.‬
‫מר ירח יכול לזרוח מאחורי ההרים, לא?‬
‫כן!‬
‫תסתכלי, אפשר לחצות את הגשר ולטפס על הגבעה.‬
‫נסיכה!‬
‫נסיכה? איפה הנסיכה?‬
‫שוב את במטבח?‬
‫מה נורא בביקור במטבח מדי פעם?‬
‫זה לא מדי פעם, זה כל הזמן!‬
‫בכל מקרה, יש לי חדשות.‬
‫הנסיך קוראמוצ'י!‬
‫הוא הביא איתו ענף אבני חן מהר הוראי!‬
‫לא יכול להיות!‬
‫כן, כן. חשבתי שדבר כזה לא יכול לקרות,‬
‫אבל תאמיני לי, הוא נאמן למילתו!‬ ‫משימה בלתי אפשרית, והוא עמד בה!‬
‫אני לא מאמין,‬
‫אבל הוא באמת הביא ענף של אבני חן!‬
‫אחרי שנקבל את המתנה,‬
‫עלייך להתכונן לחתונתך עם הנסיך.‬
‫אוי ואבוי! אני חייב ללכת!‬
‫אני חייב להכין את חדר המיטות‬ ‫בשביל הנסיך ובשביל הוד מעלתך!‬
‫לו רק הגבירה סגאמי היתה פה!‬
‫אני לא מאמינה!‬
‫להכין חדר מיטות?‬
‫איפה הנסיכה?‬
‫מהר, איפה הנסיכה קאגויה?‬
‫חכה, בבקשה. הוד מעלתך, חכה!‬
‫מר מיאצוקו!‬
‫אנא סלח לי על המראה המרופט.‬
‫כל כך השתוקקתי להגיע הנה,‬ ‫שלא היה לי די זמן להחליף בגדים.‬
‫פניך מתקבלות תמיד בברכה! נפלא, באמת!‬
‫תיכנס, בבקשה. אני אלווה אותך פנימה.‬
‫נהדר.‬
‫בלי עיכובים מיותרים,‬ ‫אציג בפניכם כעת את הפריט המובטח.‬
‫מה אפשר לומר? הוא מסחרר!‬ ‫נותרנו ללא מילים, מה...?‬
‫כפי שביקשת, ענף אבני חן מהר הוראי.‬
‫הנסיכה קאגויה, את רואה אותו? תתקרבי.‬
‫הנה, אני אקרב אותו אלייך.‬
‫רק רגע, בבקשה.‬
‫ראשית, הרשה לי לשאול כיצד מצאת אותו.‬
‫הסיפור ודאי מרתק.‬
‫הסיפור מרתק!‬
‫לפני שלוש שנים, נשבעתי‬ ‫להגשים את משאלתה של הוד מעלתך.‬
‫אחר כך התחלתי להוציא לפועל את תוכניותיי.‬
‫מהנמל בנאניווה הפלגתי לעבר הר הוראי.‬
‫גלים נוראים טלטלו אותנו.‬
‫כמעט וגווענו ברעב.‬
‫אחרי מסע מייסר ומפרך...‬
‫הביטו!‬
‫איזה הר הוא זה? כה מאיים אך כה יפהפה!‬
‫מה זה?‬
‫זורמים בו מי זהב ואבנים יקרות!‬
‫תסתכלו!‬
‫עלמה אוספת מים בקערה עשויה כסף!‬
‫עלמה יקרה,‬
‫אנא אמרי לי מה שם ההר הזה?‬
‫"זהו ההר הוראי.‬
‫אתה ודאי אמיץ מאוד אם הגעת הנה!"‬
‫הגעתי, סוף סוף, להר הוראי!‬
‫בלי לתת בעלמה מבט נוסף,‬
‫טיפסתי על ההר.‬
‫הביטו! עצים ענוגים ויקרים!‬
‫ענפי כסף, גזעי זהב ופירות שהם פנינים!‬
‫הוא כה יפה, שנשימתי נעתקת.‬
‫האין אלה ענפי אבני החן של הוראי,‬
‫בדיוק מה שהנסיכה קאגויה ביקשה?‬
‫ואז שברתי את הענף כדי להביאו אלייך.‬
‫מבט אחד שווה מאה סיפורים.‬
‫בבקשה, ראי בעצמך, הוד מעלתך.‬
‫עצור! תיכנע!‬
‫זוז! אל תפריע לי!‬
‫לא, בבקשה!‬
‫מה זה? מה קורה פה?‬
‫אני מצטער מאוד. אני אלך לבדוק.‬
‫תעזוב אותי! היא חייבת‬ ‫לפחות לקרוא את המכתב!‬
‫מה קורה פה?‬
‫שלמו לנו עבור ענף אבני החן שיצרנו!‬
‫מה?‬
‫את הענף שהם יצרו?‬
‫אני אייבה נו אוצ'ימרו,‬ ‫חבר בגילדת בעלי המלאכה.‬
‫לפקודת הנסיך קוראמוצ'י,‬
‫אספנו אבנים יקרות, הדבקנו אותן‬
‫וחיברנו אותן לענף, שכאילו‬ ‫הגיע מעץ אבני החן בהר הוראי.‬
‫באמת?‬
‫ולמרות זאת, הנסיך טרם שילם לנו!‬
‫שערורייה.‬
‫וכיוון שהנסיכה קאגויה, אחת ממאהבותיו...‬
‫סליחה, אחת מנשותיו, נמצאת פה,‬ ‫החלטנו לפעול בנידון.‬
‫זה אמנם לא מנומס, אך לא נותרה לי ברירה!‬
‫כיוון שהנסיך מתחמק מאיתנו,‬
‫החלטנו לנסות לגבות את התשלום ממנה.‬
‫אני מבין. אני אדבר איתה.‬
‫מה קורה פה?‬
‫הנסיך, לאן נעלמת?‬
‫איפה הענף?‬
‫הנסיך הלך לדרכו, אבא.‬
‫באמת?‬
‫צריך לפצות את בעלי המלאכה.‬
‫הענף שהם יצרו היה מוצלח מאוד.‬
‫המבקר הבא היה לורד אבה, שר הימין.‬
‫הביטו וראו!‬
‫הפרווה זוהרת באור מופלא!‬
‫יוצא מהכלל.‬
‫אין בעולם כולו מתנת אירוסין יקרה יותר‬
‫מזו שאני מחזיק בידיי!‬
‫עם זאת, אם המתנה תשמח את הנסיכה קאגויה,‬
‫הרי שמדובר בכלום,‬
‫דברי זוטות לעומת לבה של עלמה מקסימה.‬
‫אם כן...‬
‫הנסיכה בקרבת מקום!‬
‫השלך אותה לאש.‬
‫מה?‬
‫סליחה?‬
‫אם הפרווה היא באמת פרווה של חולדת אש,‬
‫היא לא תישרף, אלא תיעשה בוהקת עוד יותר.‬
‫ודאי, הוד מעלתך.‬
‫מעיל הפרווה אינו מזויף. הוא אמיתי! אמיתי!‬
‫אם יושלך לאש, הוא לא יבער!‬
‫אבל אני חושש שבין הנסיכה לביני‬
‫עדיין לא יושבו ההדורים.‬
‫יש פגם מזהם שאינו מוצדק,‬ ‫פקפוק בדבר כנותי בנושא!‬
‫יכול מאוד להיות.‬
‫הנה עוד סיבה להשליכו לאש,‬
‫כדי לשרוף את כל ספקותיי המזהמים.‬ ‫טהר אותנו!‬
‫כן, הוד מעלתך!‬
‫תסתכלי, את רואה?‬
‫כל הוני עולה באש בכפות ידיי!‬
‫איבדתי הכול! איזה חורבן מוחלט!‬
‫ארור הכסף שהושקע במלבושים האלה!‬
‫תסתכלו עליהם עכשיו! תסתכלו!‬
‫והכול בגלל שאמרת לי לשרוף את זה!‬
‫מעצבן!‬
‫כמה את חושבת ששר הימין‬
‫שילם כדי לייצר פרווה מזויפת?‬
‫אני בטוחה שזה‬ ‫כל מה שאני בעיני האדונים האלה.‬
‫מה?‬
‫ענף אבני חן מזויף,‬
‫או פרווה של חולדת אש שהופכת לאפר.‬
‫נראה ששתי המתנות היו יקרות מאוד.‬
‫אל פחד, המחזרים שלך מנסים.‬
‫שמעתי שהיועץ הבכיר אוטומו הפליג בספינה.‬
‫הוא מפליג לטקושי בניסיון אמיץ‬
‫לשים את ידו על אבן החן שעל צוואר הדרקון.‬
‫מה?‬
‫הוא עושה כל שביכולתו כדי שתהיי שלו.‬
‫סיפור רציני. אומרים‬ ‫שהוא שלח את אשתו למרחקים,‬
‫ושהוא עסוק בשיפוץ מקיף של אחוזתו.‬
‫לנחישות הלוחם יש עוצמה רבה.‬
‫בסדר, דרקון, בוא ופגוש את גורלך!‬
‫זהירות!‬
‫הדרקון!‬
‫סלח לי! סלח לי!‬
‫זה דרקון!‬
‫דרקונים בכל מקום!‬
‫תירגע, הסופה תחלוף.‬
‫בעת שהלוחם התמודד עם הדרקון שלו,‬
‫הנסיך אישיצוקורי ביקר את הנסיכה קאגויה.‬
‫מה זה? מצאת את קערת הנדבות של הבודהה?‬
‫תן אותה לנסיכה קאגויה.‬
‫אז הבאת משהו אחר, לא את הקערה?‬
‫תן לה את הקערה, בבקשה.‬
‫טוב, בסדר.‬
‫הוד מעלתך, מתנה מהנסיך אישיצוקורי.‬
‫מאז שמעתי את קולך לראשונה, לפני שלוש שנים,‬
‫לא עזבת את לבי לרגע, הנסיכה קאגויה.‬
‫יצאתי למסע חיפושים נואש‬ ‫אחר קערת הנדבות של הבודהה.‬
‫חציתי הרים ועמקים,‬ ‫ביקרתי במקדשים בכל רחבי הארץ.‬
‫כשהייתי עייף, על סף תשישות,‬ ‫התיישבתי על אבן לצד הדרך.‬
‫לפתע משך את עיני פרח בר יפהפה‬
‫שצמח למרגלותיי.‬
‫רגשותיי הכריעו אותי.‬
‫אהבתי לנסיכה התפשטה בגופי‬ ‫כמו לבלובו של פרח מרהיב.‬
‫חוויתי הארה, ולפתע הבנתי‬
‫שמה שברצוני להביא לך, נסיכה,‬
‫ומה שהנסיכה רצתה באמת,‬ ‫אינו איזה אוצר בלתי מושג,‬
‫אלא הפרח הפשוט הזה, אוצר מהטבע.‬
‫הפרח הזה מייצג בעיניי‬
‫את המסירות שבה אני אוהב את הנסיכה.‬
‫מסירות.‬
‫הנסיכה קאגויה, באמת ובתמים, את‬ ‫היחידה שאני מבקש להקדיש לה את לבי.‬
‫התיאותי לקבל את הפרח המקסים הזה,‬
‫כאות לרגשותיי העמוקים?‬
‫מאז ילדותי, אני אוהב פרחים וצמחים אחרים.‬
‫אני מרותק אפילו לפרחים נטולי השם‬
‫שצומחים לצד הדרכים בשדות המרעה.‬
‫ובלבי,‬
‫תמיד קיוויתי שאוכל לחיות‬ ‫כמו הפרחים שמלבלבים בשדות.‬
‫הוד מעלתך, אני רוצה‬ ‫שתבואי איתי לאותו מקום.‬
‫ביחד נוכל לעזוב את העיר הרועשת‬ ‫ואת מנהגיה הרשמיים.‬
‫נוכל לעבור לארץ ירוקה ושופעת,‬ ‫שהפרחים מלבלבים בה בשפע,‬
‫שם הציפורים מצייצות והדגים קופצים.‬
‫מקום שופע חיים.‬
‫הבה נצחק, נישן ונשיר. הבה נלך בעקבות לבנו.‬
‫ניהנה ממלאכת יומנו, מהשפע של ארבע העונות.‬
‫צרכינו יסופקו, ונוכל לטוות סיפור יפהפה.‬
‫אנא, בואי איתי למקום רחוק מפה!‬
‫שם הפרחים מלבלבים בשפע,‬ ‫הדגים קופצים והציפורים שרות!‬
‫בואי איתי לשם! הרחק מפה! בבקשה!‬
‫מה קורה פה?‬
‫"מקום רחוק מפה", בעלי?‬
‫הייתי רוצה ללכת לשם,‬ ‫כמו אז, כשאמרת לי מילים כאלה.‬
‫סליחה! סלחי לי!‬
‫אני מתחנן לסליחתך!‬
‫היית עושה לה כמו לכל האחרות?‬
‫קוטף אותה מהשדה כמו פרח,‬ ‫ואז משליך אותה הצידה?‬
‫כמה נסיכות יצטרכו עוד לגלח את ראשיהן‬
‫ולעבור לגור במנזרים?‬
‫תפסתי אותה!‬
‫תורידו אותי!‬
‫מכולם,‬
‫נשאר רק היועץ הזוטר איסונוקמי,‬
‫שחיפש אחר קמע הצדפה המסתורי.‬
‫אדוני היועץ!‬ ‫-אדוני היועץ!‬
‫הוא בסדר?‬
‫היועץ מת?‬
‫כן. אסון גדול. הגב שלו נשבר‬ ‫כשהוא ניסה להגיע לקן.‬
‫אלוהיי! מה קרה?‬
‫הגן הזה לא אמיתי!‬
‫הוא לא אמיתי! לא אמיתי! לא אמיתי!‬
‫לא אמיתי!‬
‫שום דבר לא אמיתי!‬
‫וגם אני לא!‬
‫תפסיקי.‬
‫כולם אומללים, והכול באשמתי.‬
‫את לא אשמה. לא, אל תאשימי את עצמך.‬
‫הכול באשמתי. הכול!‬
‫הכול באשמתי, כי אני לא אמיתית.‬
‫נסיכה אהובה...‬
‫זה לא מה שרציתי.‬
‫יכול להיות.‬
‫אבל זה לא אומר שאת אשמה.‬
‫חרף משאלותיה,‬
‫השמועות על הנסיכה הלכו והתפשטו.‬
‫בחלוף הזמן, הוד מלכותו‬ ‫בעצמו החל להביע בה עניין.‬
‫היא סובבה חמישה מהאצילים‬ ‫הבכירים בארצנו סביב אצבעה הקטנה.‬
‫מעניין.‬
‫אם היא התעקשה כל כך לסרב לכולם,‬
‫משאלתה של הנסיכה קאגויה‬ ‫היא ודאי להצטרף אליי.‬
‫הבה נשחק במשחק שלה.‬ ‫הודע להם שעליה להתייצב בפניי.‬
‫כן, הוד מלכותך.‬
‫אביה בהחלט חינך אותה היטב.‬
‫כשהיא תהיה שלי, נמנה את אביה לאיש חצר.‬
‫כרצונך.‬
‫נפלא! נפלא!‬
‫הוד מעלתך! הנסיכה!‬
‫בעלי היקר, תירגע, בבקשה.‬
‫נסיכה!‬
‫הוד מעלתך, יש לי בשורה נהדרת.‬
‫משכת את תשומת לבו של הוד מלכותו,‬
‫שזימן אותך לשרת בחצרו.‬
‫מה?‬
‫יוצא מהכלל!‬ ‫תהיי אחת מנשותיו של הוד מלכותו.‬
‫וזה לא הכול, אני אחבש מצנפת של איש חצר.‬
‫נפלא!‬
‫תסתכל על עצמך! אתה עדיין‬ ‫לא מבין איך הבת שלך מרגישה?‬
‫את זאת שלא מבינה!‬
‫לשם כך עשינו את כל מה שעשינו.‬
‫למען ארצנו.‬
‫אין אושר גדול יותר‬ ‫מאשר להינשא להוד מלכותו!‬
‫סוף סוף, אחרי כל מאמצינו,‬ ‫הוד מעלתה תהיה מאושרת!‬
‫אבא,‬
‫אני מצטערת, אבל אני מבקשת שתסרב.‬
‫מה?‬ ‫-איני יכולה להיות גבירה בחצר.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫את מסרבת לשרת בחצר המלוכה?‬
‫אבא, התשובה שלי היא לא.‬
‫אבל אסור לך.‬
‫על כל תושבי ארצנו לציית להוד מלכותו!‬
‫תפסיקי לחשוב על עצמך, בבקשה! לפחות קצת!‬
‫אבא, אם אי ציות להוד מלכותו‬
‫הוא פשע שעונשו מוות,‬
‫האפשרות היחידה תהיה להרוג אותי.‬
‫נסיכה!‬
‫אבא,‬
‫אם אושרך תלוי בחבישת מצנפת של איש חצר,‬
‫אזי אלך אל הוד מלכותו, כפי שביקשת.‬
‫ואחרי שתחבש את המצנפת ותהיה איש חצר,‬
‫אהרוג את עצמי.‬
‫מה?‬
‫היא סירבה?‬
‫מה פירוש הדבר?‬
‫היא דחתה את הצעתי לגור בארמון?‬
‫אף אחת לא סירבה לי מעולם.‬
‫מעניין מאוד.‬
‫עכשיו אני עוד יותר רוצה להכיר אותה.‬
‫אם היא נחושה לשחק משחקים,‬
‫אני אכבד את אחוזתה בביקור פתע.‬
‫כן, הוד מלכותך.‬
‫מכאן, בבקשה.‬
‫היא מנגנת נפלא בקוטו.‬
‫פניה מהלכים עליי קסם.‬
‫הבה לא נבזבז עוד זמן במשחקים.‬
‫למה אתה עושה את זה?‬
‫כדי לשמח אותך, כמובן.‬
‫חיבוקיי מספקים כל אישה.‬
‫עזוב אותי! לעולם לא אהיה שלך!‬
‫אני חושש שהתשובה הזאת אינה מקובלת עליי.‬
‫אם ברצוני שתבואי אליי, עלייך לציית לי.‬
‫תביאו את הכרכרה! מהר!‬
‫מה?‬
‫איפה היא?‬
‫לאן היא נעלמה?‬
‫אני מבין שפעלתי בחיפזון.‬
‫הראי את עצמך, בבקשה. אין לך ממה לפחד.‬
‫בבקשה, נסיכה.‬
‫רק אצרוב את מראך בעיניי,‬ ‫ואז אפסיק לחזר אחרייך.‬
‫כמה יפה את!‬
‫תזכור מה הבטחת.‬
‫מהיום, לא אחזר אחרייך עוד.‬
‫עם זאת, אני סבור ששיא אושרך‬
‫טמון בחיים לצדי.‬
‫יופי כזה לא ראיתי מעולם.‬
‫אחרי שהוד מלכותו חזר לארמונו,‬
‫הנסיכה קאגויה יצאה מדי ערב לביתן הגן,‬
‫ולטשה עיניה בירח.‬
‫מה קרה, נסיכה?‬
‫את לא באה לבקר אותי בזמן האחרון.‬
‫הפסקת לטוות חוטים,‬
‫ולא טיפלת בצמחים שלך מזה ימים.‬
‫את מבלה את רוב לילותייך‬ ‫בלטישת עיניים בירח.‬
‫אני לא מבין. מה הבעיה? מה קרה לך?‬
‫לא קרה כלום.‬
‫זה לא נכון. באמת, תגידי לי.‬
‫לפי המבט בעינייך, ברור שקרה משהו.‬
‫אל תדאגו, הכול בסדר.‬
‫זה לא נכון.‬
‫את לא יכולה לספר אפילו לי?‬
‫הם יבואו לקחת אותי בחזרה! לירח!‬
‫לירח?‬
‫בכל לילה התחננתי בפניהם שירשו לי להישאר.‬
‫איתכם.‬
‫אבל זה לא עזר.‬
‫הם יבואו בליל ה-15 לחודש.‬
‫מה? מי יבוא?‬
‫על מה את מדברת, נסיכה?‬
‫אני מבולבל מאוד. את חייבת לעזור לי.‬
‫נסי להסביר לי במילים פשוטות,‬ ‫ואני אנסה להבין.‬
‫אוי, מסכנה.‬
‫זה רציני, נכון?‬
‫האמת היא שביום שבו מצאת אותי,‬ ‫נשלחתי הנה מהירח.‬
‫מהירח?‬
‫הירח שם אותך בחזרן?‬ ‫-כן.‬
‫הבנתי את זה ביום הביקור של הוד מלכותו.‬
‫ועכשיו, ב-15 בחודש,‬ ‫אנשי הירח יבואו לקחת אותי,‬
‫ואיאלץ לעזוב אתכם לנצח.‬
‫מה? לא הבנתי. את מתכוונת לעזוב אותנו?‬
‫מה עשינו שזה מגיע לנו?‬
‫מההתחלה ניסינו רק לדאוג שתהיי מאושרת.‬
‫האושר שביקשתם עבורי היה קשה מנשוא.‬
‫בלי להבין זאת,‬
‫התפללתי שמישהו יבוא להציל אותי.‬
‫כשהוד מלכותו אחז בי,‬
‫מרוב בהלה, לבי צרח,‬
‫"אני לא רוצה להיות פה יותר!"‬
‫אז ביקשת מהם לבוא ולקחת אותך לירח?‬
‫פשוט נורא.‬
‫מה עשית?‬
‫אני לא רוצה לחזור, אבא.‬
‫אני רוצה להישאר פה.‬
‫אני לא ארשה שזה יקרה!‬ ‫נילחם כדי לשמור עלייך.‬
‫נמצא פתרון.‬
‫אני לא ארשה להם לעבור!‬
‫מאוחר מדי.‬
‫הם בדרך!‬
‫מה עשיתי פה, על פני האדמה?‬
‫חטפתי התקפי זעם‬ ‫כי לא רציתי להיות שייכת לאף אחד,‬
‫התעלמתי מהמשאלות שלכם,‬
‫והשליתי את עצמי‬ ‫עם כרי דשא והרים שלא היו אמיתיים.‬
‫רק עכשיו, כשאני נאלצת לחזור לירח,‬
‫נזכרתי, סוף סוף,‬
‫למה באתי הנה ולמה, בלי קשר‬ ‫למה שמתרחש בארץ המוזרה הזאת,‬
‫השיר ההוא תמיד התנגן בלבי.‬
‫"ציפורים, חרקים, חיות‬ ‫עשב, פרחים, עצים"‬
‫כן, השיר הזה.‬
‫נולדתי כדי לחיות פה!‬
‫עם הציפורים, החרקים והחיות.‬
‫אני לא רוצה לעזוב!‬
‫לא תעזבי!‬
‫אני לא אתן לך ללכת.‬
‫יום אחד, מצאתי אותך בחזרן,‬ ‫והחזקתי אותך בזרועותיי.‬
‫אהבתי אותך, גידלתי אותך כאילו היית בתי.‬
‫הרמתי אותך וערסלתי אותך בזרועותיי,‬
‫ויום אחד עשית סוף סוף צעדים ראשונים.‬
‫הייתי האדם המאושר עלי אדמות,‬ ‫הייתי ברקיע השביעי.‬
‫עדיין לא מאוחר מדי!‬
‫את עדיין פה, את עדיין בזרועותיי!‬
‫ובכוח הזרוע שלי אגרש אותם!‬
‫לא ארשה להם לקחת אותך!‬
‫לא משנה כמה מהם יבואו, אני אהדוף אותם!‬
‫את כולם!‬
‫היכונו להגן על הנסיכה!‬
‫אוי, אבא, אני מצטערת.‬
‫קדימה! קדימה!‬
‫שומו שמיים, כמה רעש הם עושים.‬
‫אולי שיר יעזור לנו להרגיש יותר טוב?‬
‫"הסתובב, הסתובב‬
‫גלגל מים, הסתובב‬
‫הסתובב, ולך לקרוא למר שמש‬
‫ציפורים, חרקים, חיות‬
‫עשב, פרחים, עצים‬
‫הביאו את האביב‬ ‫את הקיץ, את הסתיו ואת החורף‬
‫הביאו את האביב‬ ‫את הקיץ, את הסתיו ואת החורף"‬
‫"הסתובב, הסתובב‬
‫זמן רחוק‬
‫חזור אליי, קרא ללבי‬
‫ציפורים, חרקים, חיות‬
‫עשב, פרחים ועצים‬
‫למדו את האנשים איך להרגיש‬
‫אם אשמע שאתה מתגעגע אליי‬
‫ארצה לחזור אליך"‬
‫לא ידעתי שיש לשיר עוד בית.‬
‫אני זוכרת שפעם, מזמן, בעיר הירח,‬
‫היתה אישה שחזרה מכדור הארץ,‬ ‫ונהגה לשיר את השיר הזה.‬
‫כשלובשים את גלימת הירח,‬ ‫כל הזיכרונות מכדור הארץ נעלמים.‬
‫כל הצער והיגון נעלמים.‬
‫אבל כאשר היא שרה את השיר,‬
‫ראיתי שדמעות זולגות מעיניה.‬
‫זאת היתה תעלומה.‬
‫הייתי חייבת לגלות מה הם‬ ‫הרגשות האלה שהגיעו מכדור הארץ.‬
‫לכן הפרתי את הכללים כדי לבוא הנה.‬
‫רציתי להרגיש את כל הרגשות שהיא הכירה,‬
‫ועכשיו אני יודעת בדיוק‬ ‫איך היא הרגישה כשנזכרה בארץ הזאת.‬
‫ספרי לי.‬
‫היא רצתה לחזור הנה,‬
‫לחוש שוב את כל הדברים המסתוריים האלה!‬
‫אני בטוחה.‬
‫"אם אשמע שאתה מתגעגע אליי,‬ ‫ארצה לחזור אליך.‬
‫אם אתה באמת מחכה לי, ארצה לחזור אליך.‬
‫חזור אליי, קרא ללבי."‬
‫אני רוצה רק לחזור הביתה!‬
‫תכיני כרכרה.‬
‫אל תגידי מילה לאף אחד.‬
‫פרחי זנגוויל!‬
‫מזמן לא הייתי פה.‬
‫מה קרה? אתה שוב רעב?‬
‫מישהו שמע את זה?‬
‫את מה?‬
‫אני הולך לבדוק.‬
‫סוטמרו, זה אתה!‬
‫זה אתה?‬ ‫-חזרן קטן?‬
‫אני יכול לקרוא לך ככה?‬
‫בדיוק חזרנו בשביל העצים החדשים.‬
‫משום מה, כשעברנו בין ההרים, היה‬ ‫נדמה לי שאני שומע את קולך, את שירך.‬
‫אני כל כך שמחה לראות אותך!‬
‫כן...‬
‫תגידי לי, מה את עושה פה בבגדים כאלה?‬
‫כל הזמן רציתי רק לחזור לביתי האמיתי.‬
‫לביתך האמיתי?‬
‫הנה?‬
‫את לא מאושרת בעיר הבירה?‬
‫את חיה באחוזה, אוכלת אוכל משובח,‬
‫לובשת בגדים יפים מאוד.‬
‫כל הזמן הזה רציתי להיות פה,‬ ‫בהר, ולשחק עם כולם.‬
‫טוב, בקרוב כולם יגיעו.‬
‫ואיתך, סוטמרו!‬
‫איתך, סוטמרו,‬
‫אני בטוחה שהייתי מאושרת איתך.‬
‫מאושרת? איתי?‬
‫עכשיו אני מבינה זאת.‬
‫את צוחקת, נכון?‬
‫אני לא מאמין שככה את מרגישה,‬ ‫שאת רוצה לחיות כמונו.‬
‫בטח שככה אני מרגישה!‬
‫חייתי כמוכם כשהיינו ילדים!‬
‫ללבוש סחבות כמו אלה?‬
‫כמעט לגווע ברעב? לאכול שורשים?‬
‫לגנוב לפעמים ארוחה כי לא אכלת כבר ימים?‬
‫כן, ראיתי את זה.‬
‫ראיתי גם שהרביצו לך.‬
‫זה? זה כלום.‬
‫זה כלום אם אתה מחזיר להם...‬
‫פשוט בכך שאתה נשאר בחיים.‬
‫אני יודעת שהייתי יכולה להיות מאושרת.‬
‫חזרן קטן!‬
‫אבל זה לא יקרה.‬
‫כבר מאוחר מדי.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫הובטחת להוד מלכותו?‬ ‫-לא!‬
‫לא אהיה שייכת לאיש!‬ ‫-בואי נברח ביחד.‬
‫אי אפשר.‬ ‫-למה לא? אנחנו יכולים לצאת לדרך עכשיו.‬
‫בואי נברח! בואי איתי. נלך עכשיו.‬
‫אני אשא אותך על גבי ולא אפסיק לרוץ!‬
‫נלך למקום שבו אף אחד לא ימצא אותנו.‬
‫אני לא יכולה לברוח. כבר לא.‬
‫בטח שאת יכולה, חזרן קטן!‬
‫אני אגן עלייך. אני אגן עלייך מפני כולם.‬
‫אבל הם יבואו לקחת אותי.‬
‫מי בא לקחת אותך?‬
‫הם מצאו אותי.‬
‫אז מה? אפילו אם מצאו אותך,‬
‫אז מה?‬
‫לא אכפת לי. אני רוצה לברוח איתך!‬
‫בבקשה!‬
‫סוטמרו!‬
‫כן!‬
‫גם אני ארוץ, בשיא המהירות!‬
‫חזרן קטן!‬
‫סוטמרו!‬
‫שמיים וארץ! קחו אותי אליכם!‬
‫לא.‬
‫בבקשה, תרשו לי להישאר רק עוד קצת!‬
‫לחוש את האושר והשמחה‬ ‫של החיים על פני האדמה!‬
‫אל תיקחו אותי, בבקשה!‬ ‫-הכול בסדר, חזרן קטן.‬
‫אני אחבק אותך. לא אעזוב אותך לעולם.‬
‫חבק אותי יותר חזק! אני לא רוצה ללכת!‬
‫חזרן קטן!‬
‫חלום?‬
‫זה לא באמת קרה?‬
‫אבא!‬
‫שלום.‬
‫אבא!‬
‫בסופו של דבר, הגיע ליל ה-15 באוגוסט.‬
‫אש!‬
‫נסיכה! נסיכה!‬
‫נסיכה!‬
‫נסיכה.‬
‫"הסתובב, הסתובב‬
‫גלגל מים, הסתובב‬
‫הסתובב, ולך לקרוא למר שמש‬
‫ציפורים, חרקים, חיות‬
‫עשב, פרחים, עצים‬
‫פירחו, הניבו פרי ומותו‬
‫היוולדו, התבגרו ומותו‬
‫ועם זאת, הרוח נושבת, הגשם יורד‬
‫גלגל המים מסתובב‬
‫החיים באים והולכים בתורם‬
‫החיים באים והולכים בתורם"‬
‫נסיכה!‬
‫"החיים באים והולכים בתורם"‬
‫אל תעזבי אותנו, נסיכה!‬
‫עוד לא!‬
‫בבקשה, עוד לא.‬
‫ברגע שאעטה את הגלימה,‬
‫אשכח את כל מה שאני יודעת‬ ‫על הארץ הזו ואוהבת בה.‬
‫רק עוד רגע, בבקשה!‬
‫נסיכה!‬ ‫-בתי!‬
‫אמא! אבא!‬
‫קחי אותנו איתך, בבקשה. קחי אותנו איתך!‬
‫סילחו לי, אמא ואבא. בבקשה, סילחו לי!‬
‫הבה נלך.‬
‫בעיר הירח, לבך הכבד לא יוטרד עוד‬
‫בזיכרונות מהארץ הטמאה.‬
‫היא לא טמאה!‬
‫יש פה יגון ועצב,‬
‫אבל יש גם שמחה ואושר!‬
‫ציפורים, חרקים, חיות,‬ ‫כל מי שחי על פני האדמה,‬
‫כולם חווים זאת בצורות שונות!‬
‫כולם חשים חמלה!‬
‫נסיכה!‬ ‫-לא!‬
‫נסיכה...‬
‫נסיכה.‬ ‫-נסיכה.‬
‫תסלחי לי, בבקשה!‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬
הובא וסונכרן ע"י גדעון