סרטם של וים ונדרס - - וג'וליאנו ריביירו סלגדו
?(סרט על חייו של צלם (פוטוגרף
ראשית, אולי כדאי לזכור .מנין מגיעה המילה
,ביוונית, "פוטו" פירושו אור
.ו"גרפין" פירושו לכתוב או לצייר
צלם הוא למעשה .מישהו שמצייר בעזרת אור
אדם שכותב ומשכתב את העולם .באמצעות אור וצל
,סרה פלדה !מכרות הזהב של ברזיל, מולי
כשהגעתי לשולי הבור העצום הזה .כל שערות גופי סמרו
.מעולם לא הייתי במצב דומה
הרגשתי שם איך בתוך כמה שניות .נפרשה בפניי ההיסטוריה האנושית
ההיסטוריה של ,בניית הפירמידות, מגדל בבל
.מכרות המלך שלמה
.לא שמעת שם צלילי מכונה
כל מה שנשמע היה מלמוליהם של 50 אלף בני אדם
.בתוך בור גדול
שיחות, רעשים, רחשים אנושיים .מעורבים במגע אנושי
באמת, הגעתי ,לתחילת אותה תקופה
כמעט שמעתי את מלמול הזהב .בנשמותיהם של כל אותם אנשים
.צריך לזרוק את כל האדמה הזו ,לא הכול זהב
הבחורים היו צריכים לטפס ,בינות לכל אלה, כשהלכו
לטפס בסולמות חבלים קטנים אלה ,עד שיגיעו לסולמות הגדולים
.ובעזרתם יטפסו למעלה
!אתה לא רוצה ליפול לשם
,ואם תיפול מגבוה .קיימת סכנה שתפיל איתך אחרים
שם העליתי את זה ,מספר פעמים ביום
אבל מעולם לא חשבתי ,על כך שאני עלול ליפול
.כי אף אחד לא נפל
,לא היית שם כדי ליפול היית שם כדי להוביל שקים
,או במקרה שלי .כדי לצלם צילומים
הבחורים העלו את זה .‏60-50 פעמים ביום
האופן היחיד שבו אפשר לרדת .במדרון תלול כזה הוא בריצה
.אם אתה עוצר, אתה נופל
כל האנשים האלה יחד ,יוצרים עולם מאורגן ביותר
.אבל מטורף לחלוטין
,מתעורר הרושם שאלה עבדים .אבל אין שם אף עבד
אם הייתה שם עבדות .זה היה מתוך הרצון להתעשר
.כולם רוצים להיות עשירים
,ושם מוצאים הכול: אינטלקטואלים ,בחורים עם תואר מהאוניברסיטה
,שכירי יום ...עובדים אורבניים
כל אלה שהגיעו .כדי לחפש כאן הזדמנות
כי כשפוגעים בעורק זהב, כל אלה שחלקו אזור קטן זה של המכרה
.רשאים לבחור שק
,ובתוך השק שהאדם בחר ,וזוהי העבדות
ייתכן שאין כלום !וייתכן שיש קילו זהב
זה הרגע שבו .הוא מהמר על עצמאותו
כל האנשים, כשהם מתחילים .למצוא זהב, לא חוזרים יותר
לראשונה ראיתי ,את התמונה הזו כאן, בגלריה
.לפני יותר מ-20 שנה
לא היה לי מושג .מי צילם אותה
חשבתי שמי שיצר אותה .היה ודאי צלם דגול והרפתקן
הייתה חותמת בגב .וחתימה: סבסטיאו סלגדו
.קניתי את ההדפס
בעל הגלריה הוציא תמונות אחרות .של אותו צלם מהמגירה
מה שראיתי .ריגש אותי עמוקות
בעיקר התמונה הזו, דיוקן .של אישה עיוורת משבט הטוארג
,זה עדיין מרגש אותי עד דמעות ,אפילו שאני רואה אותה מדי יום
כי היא הייתה תלויה .מעל לשולחן שלי מאותו רגע
אז דבר אחד כבר ידעתי .על סבסטיאו סלגדו הזה
.באמת היה אכפת לו מבני אדם .זה היה חשוב לי מאוד
,אחרי הכול .בני אדם הם מלח הארץ
לקח זמן מה עד שלבסוף נפגשנו ,ודיברנו על חייו, על עבודתו
.ומהיכן הכול צמח
"מלח הארץ"
אני חושב שאפשר לקחת ,הרבה צלמים שונים
הם תמיד ייצרו צילומים .שונים מאוד אלה מאלה
כי הם כמובן באים ממקומות .מאוד שונים, מאוד שונים
הם יוצרים את הדרך ,שבה הם מסתכלים
כל אחד בהתאם .להיסטוריה שלו
אני מאמין שההיסטוריה שלי... כאן .למדתי את דרך ההסתכלות שלי
.במקום הזה
מכאן אני מקבל .תמונה אידיאלית של כוכב הלכת
עשיתי טיולים ארוכים ברגל עם אבי
.על פני האזור הזה
.וכאן עמדנו כדי להביט
מאחורי כל אחד מהרים אלה .קיים סיפור, יש משהו לראות
.כאן חלמתי הרבה
,רציתי לחצות הרים אלה .רציתי לדעת
- מסע עם סבסטיאו סלגדו -
.אינדונזיה, רמות מערב פפואה - - אנשי היאלי, 2011
,טיאו הוא שובב גדול .תמיד מטייל
מעולם לא ראיתי מישהו .שכה אוהב לטייל
.גם אבי היה כזה
,אבי מעולם לא התמקם
.הוא היה כמו גלגל .כך היה טיאו
,חשבתי שהוא נמצא בוויטוריה ,ופתאום הוא הופיע פה
או שהוא היה בצפון .או התעסק בקמפיין פוליטי
...הלימודים
,אם לא היו לו חברים שם .הוא לא היה מסיים ללמוד
,טיאו היה שובב מכדי ללמוד .היה קשה מאוד איתו
.אבל הוא קיבל תואר בכלכלה
,אני רציתי שהוא יהיה עורך דין
אבל הוא למד שנה .וזה לא מצא חן בעיניו
,הוא עבר לכלכלה .וזה הסתיים בטוב
.זה היה סבסטיאו סלגדו, האב
,הוא העביר את שמו לבנו היחיד
שאף שהיה נוסע חסר מנוחה ,במשך כל חייו
הפיק תועלת מהלימודים ,שאביו אילץ אותו ללמוד
וזה קרה בדרכים שהוא עצמו .לא יכול היה לצפות
השכלתו ככלכלן ציידה אותו בידע מוצק
,על השווקים הגלובליים .על מסחר ותעשייה
כך שהוא ידע .מה מניע את העולם
לגבי איש אחד ,הכול החל בעיר הקטנה אימורס
.במרכז ברזיל
,שם היה עדר הבקר של אביו .תחת השמים הרחבים
שם היו יערות גשם ,אטלנטיים עצומים
שם היה הנהר שבאותה תקופה .עדיין ניתן היה לנווט אותו
,אבל יותר מכל דבר אחר ,שם עברו הרכבות האינסופיות
,עמוסות במינרלים ועפרות ברזל .שנשלחו מכאן לרחבי העולם
,אחרי הכול זה היה ועודנו אזור המכרות
.הגדול ביותר בכדור הארץ
,זה המקום שבו גדל סבסטיאו הצעיר .בן יחיד בין שבע אחיות
!איזה חיים
במשך הקיץ כולו שיחק על גדות ."הריו דוסה, "הנהר המתוק
זה המקום שבו אתם .נמצאים עכשיו
,והנה אנחנו .הצוות התיעודי הקטן שלנו
.סבסטיאו, אתה תישאר כאן
:למדתי דבר אחד צלם שניצב לפני המצלמה שלך
.שונה מאוד מכל אחד אחר
הוא לא פשוט היה שם .והתנהג כמו עצמו, אם לומר כך
לא, עקב מקצועו הוא מגיב ועונה
,בעודו משתמש בנשק המועדף עליו .המצלמה שלו
.האיש מצלם בחזרה
!וים, יש לי צילום נהדר שלך !גם לי-
.כן, אני מתאר לעצמי
במקרה הזה .הוא לא רק צילם אותי
.תראה את הצילום
,היינו שניים .לפני העדשה שלו
,הבחור האחר, עמיתי הבמאי .היה בנו הבכור, ג'וליאנו
הוא כבר ליווה את אביו ,עם המצלמה שלו במסעות אחדים
כמו למשל לפפואה ניו גינאה .שראיתם קודם
או לכאן, לאי בודד .הרחק בצפון ים סיביר המזרחי
הלוואי שגם אני .יכולתי ללכת לשם
האב והבן סלגדו הזמינו אותי להצטרף אליהם
ולהמשיך לעשות .את הסרט הזה יחד
אני מניח שכדי להוסיף .זווית חיצונית להרפתקה שלהם
.לא היססתי לרגע ?מה עוד יכולתי לבקש
,סוף כל סוף אכיר איש זה אגלה מה מניע אותו
ולמה עבודתו השאירה עליי .רושם עז כל כך
לא ידעתי שאני עומד לגלות .הרבה יותר מאשר צלם בלבד
סבסטיאו היה בן 15 כשעלה לרכבת .כדי לעזוב את העיירה לתמיד
כדי לבקר בתיכון .בבירה המחוזית ויטוריה
כגבר צעיר לא ידע בתחילה .מה לעשות עם הכסף שבכיסיו
.הוא מעולם לא קנה משהו במזומן
,בחווה הם ייצרו הכול בעצמם כך שהוא נותר רעב
במשך השבועות הראשונים .בעיר הגדולה
הוא פחד להיכנס לפאב .ופשוט להזמין משהו לאכול
איננו יודעים מה סבסטיאו היה נעשה
אלמלא אישה צעירה זו .שנכנסה לתמונה. ליליה
היא הייתה בת 17, תלמידה .למוזיקה ויפהפייה אמיתית
.זו הייתה אהבה ממבט ראשון
כשסבסטיאו זכה במלגה לקראת תואר המאסטר בכלכלה
,באוניברסיטה של סאו פאולו .הם עברו לשם והתחתנו
אנחנו באמצע שנות ה-60, שניהם היו מעורבים בפוליטיקה שמאלנית
כמו רבים מבין חבריהם הסטודנטים
.בפריז, ברלין או שיקגו
ברזיל הייתה תחת שלטון ,רודנות מיליטריסטית ברוטלית
כך שהייתה קיימת סכנה יומיומית להיאסר, להיות מגורש
.או לעבור עינויים
באוגוסט 1969 עזבו סבסטיאו וליליה את ארץ מולדתם
.ושטו באונייה לצרפת
בעוד סבסטיאו המשיך ,את לימודי הכלכלה
.למדה ליליה אדריכלות
ביום הרה גורל אחד ,היא קנתה מצלמה לעבודתה
וזה שהשתעשע איתה .היה סבסטיאו
והצילום הראשון שצילם אי פעם .היה כמובן של ליליה
בהמשך קיבל סבסטיאו עבודה ,בארגון הקפה הבינלאומי
.והם עברו לגור בלונדון
,הוא שאף לקריירה בבנק העולמי
ולכן נסע לעתים קרובות לאפריקה .כדי לפקח על פיתוח פרויקטים
הוא לקח איתו .את המצלמה של ליליה
.ותמיד חזר עם המון תמונות
כשנוכח לדעת שצילומים אלה העניקו לו הרבה יותר עונג
,מאשר הדוחות הכלכליים שלו .קיבלו השניים החלטה נועזת
עליו לקחת סיכון אדיר ולזנוח קריירה מבטיחה ומשתלמת ככלכלן
.כדי להתחיל מהתחלה
הם חזרו לפריז והשקיעו .את כל רכושם בציוד צילום יקר
במשך זמן מה ניסה סבסטיאו את כוחו
,בספורט ,צילם דיוקנאות, חתונות
,ואפילו צילומי עירום .לפני שמצא את ייעודו
-‏- ניז'ר, 1973
.אלה הצילומים הראשונים שלי .היינו בטהואה
אמהות צעירות .שעומדות בתור כדי לקבל מזון
משום שזו הייתה .'תקופת הבצורת הגדולה ב-73
בשביל ליליה זה היה קצת יותר קשה
.כי היא הייתה בהיריון
אני זוכר פעם אחת .כשהיינו בדיוק במקום זה
,היינו אצל חבר, בניאמיי .והמרבו (מנהיג דתי) של ניאמיי הגיע
,ליליה לבשה מכנסיים קצרים ,היא הייתה יפה מאוד
,והמרבו הגיע ,התיישב ואמר לליליה
,צאי משם .שבי על הברכיים שלי
,כן, אמרתי .אדוני, יש בעיה קטנה
אישה זו בהיריון ,עם בננו הראשון
.ולכן עדיף שתישאר כאן
.הוא הבין
...חוסר התיאום באותו רגע
ובסופו של דבר דיברו הרבה ,על כך שהוא עזב עם קילו סוכר
כל כך מאושר .כאילו עזב גם עם ליליה
בנם ג'וליאנו .נולד בפריז ב-1974
הנה הוא, ידידי לעתיד .ובמאי המשנה שלי
ליליה המשיכה לתמוך בסבסטיאו .ככל שיכלה בתור אם צעירה
היא עבדה קשה למען לימודיהם והציגה את עבודתו של סבסטיאו
.בכל מקום
.בירחונים, עיתונים וסוכנויות
ואז, אחרי מספר ,פרסומים משמעותיים
שניהם מצאו בלבם את העוז
לדמיין את פרויקט הצילום הגדול ,הראשון שלהם לבדם
,"אוטרס אמריקס" ."כלומר "אמריקות אחרות
זה עמד לקחת את סבסטיאו .על פני דרום אמריקה
ג'וליאנו הקטן התחיל להתרגל לפרידות הארוכות מאביו
.באותה תקופה
-‏- אמריקות אחרות, 1977-1964
מאז שעזבנו את ברזיל ב-1969 התחלתי להתגעגע מאוד
.לאמריקה הלטינית
החלטתי לצאת למסע .בארצות השכנות לברזיל
...באקוודור, פרו, בוליביה ובו בזמן היה לי חלום גדול
ללכת ולראות את ההרים .של אמריקה הלטינית. האנדים
באותה תקופה הייתה באמריקה הלטינית
.תסיסה חברתית גדולה
."התיאולוגיה של השחרור"
,במסע זה הכרתי כומר צעיר .באקוודור, ששמו היה גביצ'ו
,היינו בערך באותו גיל ,אני הייתי צלם צעיר
.הוא היה כומר צעיר
,הוא הביא את דבר האל ארגן את האיכרים באגודות
.והציג בפניהם את הסולידריות
והיות שהיו לו קשרים ,עם אותן קהילות
.יכולתי לערוך מסעות מדהימים
,היינו שם ,בגובה של יותר מ-3,000 מטר
לפעמים עלינו בשיפועים .של 700-600 מטר ביום
אבל נהנינו מאוד לחיות .באותם נופים, בקהילות האלה
אלה הם הסרגורו, קבוצה של .אינדיאנים מדרום לקו המשווה
מאמינים גדולים .אבל גם שתייני אלכוהול גדולים
,יותר ממחצית הקהילה ,בסופי השבוע
,גברים ונשים .שיכורים לגמרי
,האיכר משמאל שם נקרא לופ ...גואדאלופ
לופ היה קרוב מאוד אליי. באותה ,תקופה היה לי שיער ארוך מאוד
.שיער בלונדיני ארוך מאוד ,והיה לי זקן ארוך
,בחלקו ג'ינג'י .בחלקו בלונדיני
,כשטיילתי איתו בהרים :יום אחד הוא ניגש אליי ואמר לי
שמע, סבסטיאו. אני יודע היטב .שאתה נשלחת משמים
כי האלים בדמותו של ישו יחזרו לאדמה
,כדי לראות, כדי לצפות
ולראות את אלה .שלהם מלכות השמים
,כאן, כשטיילנו בהרים הוא ניצל את ההזדמנות
.כדי לספר על חייו
הוא האמין ברצינות שהייתי דמות ,שהגיעה במיוחד כדי לצפות בהם
כדי לספר שם למעלה .על התנהגותם
מימיי לא פגשתי עם .בעל תפיסת זמן אחרת
נדמה היה שביליתי מאה שנים .בחברת הסרגורו
.עד כדי כך הכול היה איטי
,הייתה לנו דרך חשיבה אחרת .מהירות אחרת
.פניהם הביעו כניעה לגורל
.זה היה במדינת וואחקה, במקסיקו
זאת קבוצת איכרים ."שנקראים "מיחס
,הכול שם מתקופת ימי הביניים ...המחרשה
.אלה מעמקי אמריקה הלטינית
זה היה עם כפרי, אבל הדבר החשוב ביותר באותה קהילה
.היה המוזיקה
.זה עם שמעריץ את המוזיקה כל בני הקהילה
שידעו לנגן בכלי נגינה .לא היו צריכים לעבוד
.הם עבדו בתור מוזיקאים
הם נתנו לנו לישון ,במשך ימים אחדים בחדר ממלט
קר מאוד, כדי לראות ,אם אעמוד בכך היטב
...אם היה לי .אם באמת רציתי לנוח
היות שעמדתי בכך לא רע, לבסוף הם הוציאו אותי, שמו אותי בבית
ואני התקרבתי .הרבה יותר לקהילה
,בשבילי זה היה תענוג התיידדנו מאוד
והשתלבתי היטב .באותה קהילה
,זה בצפון מקסיקו .אלה הטראומרה
,הם אצנים גדולים
.הם אצנים מטבעם, הטראומרה .הם לא הולכים, הם רצים
אלוהים, היה נורא לבוא .בעקבות אותם אינדיאנים
!כי הם לא צעדו, הם עפו
,זה טראומרה אחד ,עם פנים מסותתות מאוד
.עקבות שהשאירו החיים
.שיער יפה, שיער נפלא
לעתים קרובות היו אנשים
שניגשו למצלמה שלי, והיה לי הרושם .שאני יותר מקליט ממצלם
הם סיפרו לי דברים כאילו עמדתי .להקליט את מה שהם סיפרו לי
כוחו של דיוקן הוא בכך שבאותו שבריר שנייה
מבינים מעט את החיים .והאישיות שמצלמים
,העיניים סיפרו הרבה ...מבע הפנים
כשאתה מצלם דיוקן .אינך היחיד שמצלם את התמונה
.האדם מציע לך את הצילום
בשבילי מסעות אלה .היו חשובים ביותר
זה שיכולתי לבוא במשך שנים ,בלי לדרוך בארצי
.זה שיכולתי להיות כאן ,ביסוד זה היה זהה
,זאת הייתה היבשת שלי .היינו כל כך קרובים
לקח לסבסטיאו שמונה שנים ."לעשות את "האמריקות האחרות
במסע זה למעמקי דרום אמריקה .הוא נעלם לפרקי זמן ממושכים
ג'וליאנו חי הרבה זמן .בלי אביו הנעדר
הוריו יכלו לפחות .לכתוב זה לזה מכתבים
זה היה כמובן זמן רב לפני משהו .שדמה לתקשורת לוויינים
תמיד כשהגיע הביתה כדי לראות את משפחתו
,ולערוך את צילומיו עם ליליה
,סבסטיאו היה בעיני בנו הרפתקן
.סוג של גיבור על, יותר מצלם
!וג'אמפ-קאט
.זה אני, 30 שנה מאוחר יותר
סוף סוף איתרתי את אבי .באחת ממשימותיו
ברנגל, אי צחיח .באוקיינוס הארקטי
סבסטיאו קיווה לצלם את ההתקהלות האחרונה הגדולה
.של אריות הים
,רציתי לגלות מיהו אותו איש .האיש שהכרתי רק בתור אבי
,רציתי לגלות את ההרפתקן .את הצלם, בפעם הראשונה
!אלוהים אדירים
.הוא סידר אותנו, הדוב !נפלא
.הוא זרק את כולם למים !לא ייאמן
?על מה אתה חושב
?על מה אתה חושב, אבא
,אני חושב ש... לא יודע .יהיה קשה להציג את הסיפור הזה
...אם זה יצא טוב
זה שונה אם הדוב קרוב. אפשר .לצלם תמונה של הדוב מקרוב
...אבל אם המסגרת לא טובה
,יהיה לך מסמך של דוב .אבל שום תמונה של דוב
.המיקום הזה לא טוב
,אין כלום מאחור ...שום דבר ל
,ליצור תמונה .להרכיב קומפוזיציה
.אין שום פעילות, שום דבר
.יוצא מן הכלל
מה שראיתי מעבר לעדשה ,היה רק השיניים הבולטות
.אי אפשר לראות את צורת הראש .יוצא מן הכלל
היה לנו הרושם שאנחנו בגיהינום של דנטה
,עם שיניים שיוצאות !מכל הצורות... לא ייאמן
אבא, ספר לי קצת .על שנת 1979 שלך
.בשנת 79' ליליה הייתה בהיריון
.ציפינו ללידת הבן השני שלנו
.כבר ידענו שהוא יהיה בן
וכשרודריגו נולד
היו לו כל הסממנים לכך .שהוא יסבול מתסמונת דאון
הוא היה חמוד עם עיניים מלוכסנות
והיה לי הרושם .שהוא נורמלי לחלוטין
.כך חשבה גם ליליה
הרופא היה צריך לערוך בדיקה ארוכה
שהתוצאה שלה מתקבלת .לאחר שלושה שבועות לפחות
יום אחד הרופא התקשר
.וחשתי במתח עצום באותו היום
.כשקיבלתי את התוצאות בכיתי
.לא הצלחתי להפסיק לבכות
אחי הקטן לעולם לא יוכל ,ללכת לבית הספר
.ולא יוכל לקרוא ולכתוב כמוני ,רודריגו יהיה מבודד
.לעולם לא נוכל לחלוק
.זה היה קשה מאוד להוריי .אבל אז קרה משהו
באמצעות אהבתו .פיתח רודריגו שפה משל עצמו
,בהדרגה, כמשפחה למדנו לפענח את הא"ב הרגשי שלו
.ולתקשר בלי מילים
זמן מה לאחר מכן אמי, אחי ואני
.עלינו על מטוס לברזיל
.הרודנות הצבאית התפוררה הייתי בן חמש, לא ממש הבנתי
כמה חשוב עמד להיות .מסע ארוך זה
בנקודה מסוימת ,פתח מישהו את אחד התריסים
.ואור שמש ישיר חדר למטוס .קולו הדהד בתא
."אנחנו טסים מעל ברזיל" .אמי הביטה מבעד לחלון, והשתתקה
היא ראתה את מולדתה בפעם .הראשונה אחרי שנים כה רבות
,זה היה רגע כל כך שמח, ובכל זאת .כשנפנתה אליי, היא בכתה
אבי היה בגיאנה הצרפתית, הוא .עמד להצטרף אלינו מאוחר יותר
,‏"היום 31 בדצמבר .ואני חזרתי לברזיל
היה נפלא להגיע לארצי" ."אחרי עשר שנים וחצי מחוץ לה
זה היה מדהים. ליליה לא מצאה .את אותה ויטוריה שעזבה
.מערך העיר של ויטוריה השתנה .הכול השתנה
.האזור שלי שונה מאוד
.אני פגשתי את הוריי
,עזבתי את הוריי כשהיו צעירים .חזקים. כשחזרתי מצאתי קשישים
.אבי כבר היה זקן מאוד
אבל באותו הרגע רציתי .לראות את ברזיל יותר לעומק
,אחותי השאילה לי מכונית וערכתי מסע של שישה חודשים
.בצפון-מזרח ברזיל
.לא הכרתי את אזור הצפון-מזרח .תמיד חלמתי על צפון-מזרח ברזיל
-‏- ברזיל, 1983-1981
.פגשתי אנשים אלה שהלכו ללוויה
אני עוצר את המכונית .בתחילת הדרך והולך איתם
תמותת ילדים הייתה נפוצה .בצפון-מזרח ברזיל
.אלה ילדים שמתו בטרם נטבלו
הם מאמינים שילדים שעדיין לא נטבלו
לא רשאים .להיכנס לגן עדן
הם יישארו .בעולם שבתווך, הלימבו
אם ילד מת בעיניים עצומות .זה משום שנטבל
אם עיניו פקוחות הם מניחים לו ,ללכת בעיניים פקוחות
.כדי שיוכל למצוא את דרכו
.אחרת הוא ינדוד לנצח
באותה תקופה היה קיים שירות .של הובלת ארונות מתים לכנסייה
.אתה שוכר ארון מתים במחיר נמוך .הוא משמש עשרות פעמים
שם רואים היטב .את שירות ארונות המתים
.וכן, אלה נעליים, בהחלט ,מכרו הכול: נעליים, ארונות קבורה
.בננות, ירקות, גלידה, הכול
זהו אזור שבו המוות והחיים .קרובים מאוד
כאן זאת קהילה שמתפללת .ובה בעת גם עושה עבודה פוליטית
,בברזיל הייתה, ויש עד היום תנועה גדולה
.של איכרים חסרי אדמות
הרוב הגדול של האיכרים .חסרי האדמות הגיע משם
,זה הגיע מכאן .מצפון-מזרח ברזיל
,אנשים בעלי כוח מוסרי .כוח פיזי
,גם אם היו שבריריים .הם לא ניזונו היטב
.תראה את צחיחות האזור ?הוא צחיח מאוד, מה
כי זהו זה, יש קבוצה .של סהלו בברזיל
,וכאן, בדרך, האנשים עוזבים .לא חוזרים יותר
,לפעמים זה כל כך יבש ,כל כך קשה
,עד שהאנשים מהגרים לערים .ומשם הם יורדים לדרום
,בשבילם זה הסתיים .הם עוזבים את האדמה
,חוות משפחת סלגדו - - מינאס ז'ראיס, ברזיל
כבר שנים רבות .שאנו סובלים ממחסור בגשם
.פעם היה פה המון בקר
.עכשיו אין כלום, זה נגמר
,הבצורת הייתה קשה מאוד לא נותר מרעה
.ולא נותרה הכנסה
?איך הכול נגמר, סבא ?למה
.בגלל יובש הבצורת
ניסינו לשתול, אבל אי אפשר .לראות שם אפילו עשב
.זה מלפני זמן לא רב
אביך ואני הוצאנו .יותר מ-20 אלף ריאל על האדמה
?ומה נותר
.היה פה שפע רב
.היו המון עופות וציפורים
.קנריות, דרורים
.קיכלים
כשקניתי את השטח .היו על הגבעה עצים חזקים
גם במדרון .היו עצים טובים מאוד
.הקרקע נשחקת מאוד
,עכשיו, לדוגמה ,המדרון עוד יציב
,אבל אם ירד גשם
אם ירד מבול ואין עשב או משהו ,שיכול להחזיק את האדמה
.יקרה אסון
אין לי מושג
מה יקרה בסופו של דבר .עם האדמה
סבא, אדוני ?היה מאושר בחווה הזו
מה? -האם אדוני ?היה מאושר בחווה הזו
?היית מאושר פה .האם הייתי מאושר? -כן-
.הייתי מאושר בגידול הילדים
,חינכתי את שבע בנותיי .שש מהן קיבלו תואר וכך גם טיאו
גידלתי פה את הילדים .תוך כדי קושי רב
.הייתי מאושר
את העץ מכרתי בלי חשבון
.כדי לשלוח את הילדים לבית הספר
כולם גדלו עם אוכל טוב .ובגדים איכותיים
מאז הפעם הראשונה שהגעתי .לברזיל, סבי תמיד היה כך
.שרוף ומיובש
כשחזר סבסטיאו לחווה לאחר מסע דרך צפון-מזרח ברזיל
המקום לא היה אותו גן עדן .שהכיר כילד
,אבל משהו אחר הטריד אותו .הסבל שבו צפה שינה אותו
תפקידו כצלם .נטל משמעות חדשה
הבנו את תחושת הדחיפות .שמתוכה עזב
,הוא עדיין חסר לי מאוד .אבל הבנתי
-‏- סאהל, סוף הדרך, 1986-1984
,בשביל הפרויקט הבא שלו ,שייקח אותו לסאהל, אזור באפריקה
החל סבסטיאו לעבוד ."עם "רופאים ללא גבולות
-‏- אתיופיה 1984
,עבדתי באתיופיה ב-1984 ולאחר מכן המשכתי
.'על פני כל סאהל. 85', 86
בסופו של דבר העברתי כמעט .שנתיים נוספות בכל האזור הזה
הוא עמד לעשות .סיפור על הרעב
,היו שם מחנות פליטים .הגדולים ביותר עד אז
רציתי מאוד .להראות את זה
כדי להראות שחלק גדול מהמין האנושי שרוי במצוקה גדולה
ושזו יותר בעיה של חלוקה .מאשר בעיה של אסונות טבע
.זה היה אזור קופטי ,אלה נוצרים אדוקים, בצפון אתיופיה
.צנועים ביותר
,הם לא מסוגלים ,אפילו עם ילד שעומד למות
.להידחף לפני אחרים
.הם ימתינו
.תראה את מצב האנשים
.במצב זה אין יותר כוח התנגדות
באחד המחנות אומרים .שהרעב הרג מספר אנשים
.שזו הסיבה למצוקת הגוף
אבל אלה המחלות המקבילות .שהורגות אותם
כשנדבקים בכולרה ההתייבשות כל כך מואצת
עד שניתן לאבד עד 12 ליטר .נוזלים ביום בגלל שלשול
.מתים בתוך יומיים-שלושה
...פנים כל כך צעירות .שממש הזדקנו בשל אותו סבל
אם מביטים היטב בחזות רואים .שזו אינה חזות של גבר זקן
.מה שזקן הוא העיניים הריקות
,תראה כמה היא צעירה .תראה את התינוק שלהם
.זה בעלה
.רבים מתים בלילה, בגלל הקור
למות כאן .זה למעשה המשך החיים
.אנשים מתרגלים למות
בעל שרוחץ את אשתו .לקראת הקבורה
,עם בגדי ההר שלו .לבוש בעור עזים
.אישה צעירה מאוד
,לפי הקופטים .הגוף צריך להגיע נקי אל האל
,צריך לרחוץ אותו ,רוחצים את כולו
.גם אם יש מעט מאוד מים
,כל אדם שמת .זו פיסת עולם שמתה
,אב שמכין את בנו לקבורה .נפרד בפעם האחרונה מבנו
בדרך כלל המשפחות הן אלה .שמכינות את המתים שלהן
,ולדעת שממשלה מעכבת מזון שהיא לא מניחה למזון
להגיע לאוכלוסייה ,כמו שהיה המצב כאן
.בעיקר במחנה שבצפון אתיופיה
זאת הייתה .תרמית פוליטית ברוטלית
,מחוז טיגריי - - אתיופיה, 1984
.חזרתי לאתיופיה עד סוף 1984
באותו רגע כוחות הגרילה הבינו .שהממשלה עומדת לרוקן את האזור
הם התחילו .להוציא את האנשים בכיוון סודן
.הם עזבו מכל מקום בטיגריי
הייתה שם התקפה .של שני מסוקים. אם-איי 24
אם-איי 24 הם מסוקי קרב .מהירים מאוד
.והם ירו באנשים מתוך תת-מקלעים .צילמתי ואחרי זה רצתי
,הרבה נשים בהיריון שצועדות .בתקווה להגיע
,הן הולכות לקבל מזון .לקבל מים
...הן הולכות לקבל .את האדמה המובטחת
.העברתי שם לפחות עוד חודשיים וכשחזרתי לסודן
יכולתי לעבוד הרבה .על הגעת אנשים אלה
.זה גבר שבא מאתיופיה ,הגמל שלו הגיע לקצה גבול יכולתו
אולי היה מת. אבל הגבר ...החזיק, החזיק, החזיק
,אבל כשהגיע לרופאים .הילד היה מת
.אחרי כל המסע הזה
זה היה מחנה .ש"רופאים ללא גבולות" פרק
,המים במחנות אלה ישנים וזה התחיל להיות בעיה גדולה
כי חייבים להחליף אותם .במהירות האפשרית
הם העמיסו אותם על משאיות אמריקאיות
.כדי להביא אותם למחנה חדש
.על אדמה טובה ופורייה .לשפת הנילוס הכחול
עשיתי לפחות 400-300 ק"מ .על המשאיות
,שני חברים שנמצאים במשאית הם מעמידים פנים
כאילו זה יום ראשון רגיל .אחר הצהריים
,יושבים מתחת לעץ .עומדים לספר זה לזה סיפורים
,יש הרבה מים ,אנחנו על גדות הנילוס
.אבל שם האנשים מתו
.מפני שלא היה להם מה לאכול
.שם הם הגיעו לשיא המצוקה
,הם שכחו להביא מזון .או שלא יכלו להביא מזון
.היה חוסר ארגון של מזון
,אנשים שלקחו, לקחו, לקחו .כשהגיעו לכאן לא היה להם דבר
-‏- מאלי, 1985
.נסעתי למאלי
.גם להם הייתה בצורת קשה
עור האנשים ,נעשה דומה לקליפות עצים
עצים שנשאו ,את חותם רוחות החול
.סופות חול על גבי סופות חול
.היו שם רק נשים וילדים ,הגברים עזבו כדי לעבוד בלוב
או ירדו לכיוון חוף השנהב .בחיפוש אחר עבודה, כמהגרים
בהבטחה לחזור .ולהביא מזון למשפחה
.אך רק בודדים חזרו
"כולם ניצלו כי "רופאים ללא גבולות .עשו כאן עבודה אדירה
.הם הביאו עזרה לאזור זה
.זה חבר, לוק, רופא מבלגיה
,הוא עומד למדוד את הילד .לשקול אותו
ילדים אלה, בעוד 20-15 יום ,לא תכירו אותם
.הם יחזרו לאיתנם
הם יישאו חותם מסוים ,במשך כל חייהם
כי דברים מסוימים חסרו להם .ברגעים מסוימים של גדילתם
,הוא היה לבד, הילד הזה ,עם הכלי הקטן שלו, הגיטרה הקטנה
בידו, עם כותנתו .שעדיין נשארה עליו
.בלי מכנסיים, בלי כלום
.הביטו בנחישותו, ביציבתו .זה מישהו שיודע לאן הוא הולך
,בחיפוש אחר קבוצות אחרות ...בחיפוש אחר כפר, עם כלבו
.ילד בן 8 או 9
סבסטיאו נקשר מאוד .לאנשים במחוז סאהל באפריקה
.הוא חזר שוב ושוב
צילומיו, הספר והתערוכה שליליה ערכה וארגנה
משכו תשומת לב כלל-עולמית לבצורות אלו
ולגורלם של מיליוני אנשים
והעלו שאלות .בקשר למקור המצב
לאחר מכן סבסטיאו פנה לנושא שייקח שש שנים נוספות
וקרא למסעו לכמעט ."‏30 מדינות בעולם כולו: "פועלים
-‏- פועלים, 1991-1986
הכרך הענקי השלישי של צילומים .שהוא וליליה ערכו יחד
רציתי לחלוק כבוד מסוים לכל אותם .גברים ונשים שבנו את עולמנו
הארכיאולוגיה .של העידן התעשייתי
סבסטיאו וליליה ערכו מחקר מקיף
.ותכננו את "פועלים" בקפדנות
ואז הוא נסע שוב .לארבע כנפות תבל
,הוא צילם עובדים בפלדה בברה"מ
חי עם בוזזי ספינות .טרופות בבנגלדש
הפליג בים עם דייגים ,בגליציה ובסיציליה
הראה את הייצור המכני ,של מכוניות בקלקוטה
,צפה בקוטפי תה ברואנדה
ארץ שאליה נסע .לפני כן בתור כלכלן
,עכשיו הוא הגיע עם משימה שונה ,עם זווית ראייה אחרת
אבל הוא עדיין היה אותו אדם
והונע מאותה .אמפתיה למצב האנושי
פירוש כל הפרקים האלה של "פועלים" היה
שסבסטיאו ישקע לחלוטין באותו .תחום מסוים של עבודת כפיים
כמו השבועות שבילה .עם כורי הזהב בסרה פלדה
ב-1991, בסוף מלחמת המפרץ ,הראשונה, אם אתם זוכרים
הגדודים העיראקיים נסוגו
וסאדאם חוסיין .הצית מאות בארות נפט
צבא כבאים הגיע ,מכל רחבי העולם
.נסע לשדות הנפט הבוערים
גם סבסטיאו נאלץ לנסוע, מונע .על ידי סקרנות למקצוע נפיץ זה
-‏- כוויית, 1991
ברגע שראיתי את התמונות הראשונות בטלוויזיה
.רציתי לעשות את הסיפור הזה
זה היה כמו לעבוד .בתאטרון גדול
.‏500 בארות בוערות
,תפאורה אדירה .בקנה מידה עולמי
,לא הייתה לנו כל שליטה .אפשר היה ללכת לאן שרצית
הייתה שם נביעה .של עשן כבד בנפט
כל העשן שנוצר היה כה כבד
.עד שהשמש לא חדרה מבעדו
היו ימים שבמשך 24 שעות .היה לילה
לאחר שכיבו את השריפות .האדמה נותרה חמה מאוד
צריך היה לשפוך כמויות גדולות של מים
.כדי לצנן אותה
אחרת החום היה כה גבוה .עד שהצית מחדש את הנפט
אבל אפילו במצב זה לפעמים התרחשה התפוצצות
.שגרמה להדף כשל תותח
,הרעש היה כה אדיר זה היה כמו לעבוד
.ליד טורבינה של מטוס סילון
,כיום אני חירש במקצת .החירשות שלי התחילה שם
,אלה הקנדים .זה גדוד הכבאים של קלגרי
הם הביאו .משאית אדומה יפה
,וזה היה הכלל שלהם ,כשסיימו עם האש
.היה עליהם לשטוף את המשאית ,בכל ערב
ובבוקר המשאית .שוב הייתה מכוסה בנפט
!עבודה מהגיהינום
דחיתי את היציאה שלי ,לפחות פעמיים-שלוש
.עד ליום שהייתי צריך לנסוע
אבל כאב לי הלב .לעזוב מחזה כה מרהיב
.פניתי משם
כמעט בסוף עוברים .מול חומה ארוכה
באותו יום נמצאתי בחברת ."עיתונאי של "הניו יורק טיימס
,השטח לא היה שייך לאיש .הכול היה הרוס עקב המלחמה
.שברנו את הדלת
כשנכנסנו לשם, מצאנו סוג .של גן עדן שהפך לגיהינום
זה היה מעין גן של משפחת המלוכה בכוויית, עם סוסים גזעיים
.שנעשו מטורפים לגמרי
בעלי חיים הם הראשונים שעוזבים לפני אסון
.אם הם חופשיים לעזוב
.אבל שם הם לא היו חופשיים
,מצאנו שם ציפורים .משום שזה היה נווה מדבר
.הכול היה מושקה היטב ציפורים שלא יכלו לעוף
.כי כל נוצותיהן היו דבוקות
הכווייתים עזבו כשהרגישו באסון המתקרב
.והשאירו את בעלי החיים כלואים
,ואת הבדואים .שבהם לא ראו באמת יצורי אנוש
פועלים" איחד לבסוף" את הכלכלן סבסטיאו סלגדו
.עם האמן שהפך להיות
הצילומים פורסמו .ברוב הירחונים הגדולים
התערוכה נדדה ברחבי העולם .והספר יצא לאור בשפות רבות
.אבל סבסטיאו וליליה לא רצו לנוח מיד הם פתחו בעבודה
על שלב גדול אחר .של הצילום שלו
הם הבינו שאחד הנושאים הבוערים של זמננו
היה העתקת אוכלוסיות שלמות
עקב מלחמות, רעב .ותפקיד השוק העולמי
לכן, בעוד אירופה ,החלה לסגור את גבולותיה
סבסטיאו ניסה להאיר .את גורלם של המגורשים
הוא וליליה שוב ערכו יחד ,את כל התחקירים והתכנון
ושוב היא הייתה הכוח המניע .מאחורי פרק חדש זה בחייהם
."הם קראו לו "אקסודוס
-‏- אקסודוס, 1999-1993
הם הביאו למודעות כלל-עולמית לגורלם של פליטים אלה
,בהודו, וייטנאם, הפיליפינים דרום אמריקה, פלסטין, עיראק
.ומקומות רבים אחרים
אבל שוב ושוב חזר סבסטיאו ליבשת שכבר שבתה את דמיונו
.במשך זמן רב כל כך: אפריקה
-‏- טנזניה, 1994
עשיתי את הפרויקט שלי ,על השינויים באוכלוסייה ב-1994
,כשנשיא רואנדה... מטוסו הופל
דבר שגרם לנדידה גדולה .באוכלוסייה לכיוון טנזניה
כי זה גרם לדיכוי ברוטלי .של הטוטסי ברואנדה
.הייתי אחד הראשונים שהגיעו .זה היה אסון מדיני
,האנשים שברחו לבורונדי, לקונגו .לאוגנדה... הם עזבו בכל מקום
הכבישים כבר היו ...מלאים באנשים
,אנשים שישנו מעט בשולי הדרכים
,שהובילו את כל רכושם על אופניים
אנשים שברחו .עם כל מה שיכלו לקחת
.והלכו בכיוון ההפוך למסלול .הלכו לכיוון הגבול
,לא הייתה כל אבטחה .לא היה כלום
.נכנסתי לרואנדה וזה היה נורא .מספר המתים שמצאתי בדרכים
רימון התפוצץ. את אלה .שלא מתו מהרימונים הרגו בסכינים
שם הבנתי את ממדי האסון .שעמדתי לראות
.במדינה זו בוצע רצח עם
היו בערך 150 ק"מ של כביש .עד שהגעת לשולי קיגאלי
.‏150 ק"מ של הרוגים
אני חוזר משום שהסיפור שלי .הוא האוכלוסייה
,כתבתי את הספר שלי על הפליטים ,"עבדתי על "אקסודוס
התחלתי להיכנס למחנות והתחלתי לראות
את מספר האנשים ,שעזבו את רואנדה
את הגיהינום .שהשתלט על גן העדן ההוא
היה מחריד לראות איך בסוואנה כה יפה
.נוצרה עיר ענקית
בתוך ימים ספורים .נאספו שם קרוב למיליון בני אדם
באמצע כל אותה מצוקה נגע בי דבר אחד, לראות את היחס
בין האם לילד הקטן .ואת הביטחון של הילד באמו
-‏- יוגוסלביה, 1995-1994
אלימות ואכזריות .אינן מונופול של מקומות רחוקים
,זה שם, בשכנות אלינו ,באירופה
במה שבעבר .היה יוגוסלביה
.זה דבר מזעזע
אוטובוס שמגיע מקריין ...ועובר בקרואטיה
.אדם אחד נהרג בבור הזה
,הם הרגו אנשים רבים, הקרואטים .תוך כדי עזיבת קריין
,האלימות הייתה כללית זה מה שעורר אצלי
,את הסלידה הגדולה ביותר .לראות עד כמה השנאה מידבקת
הם ראו את האלימות ,של אנשים אלה
,משפחות שלמות .כל אוכלוסיית סרביה, מקריין, גורשה
והם מצאו את עצמם מרגע אחד ,למשנהו נזרקים מבתיהם
.מחפשים לאן ללכת
ומולם ניצבו שכניהם .שעמדו לירות בהם
אלה היו מחנות פליטים ,לא הרחק מטוזלה
.במרכז בוסניה
,משפחות שעזבו את זפה ,את מובלעת זפה
או סרבים שרצחו .מיליוני גברים צעירים
היינו שם בדיוק ברגע ,שבו המשפחות הגיעו
,שבו התמקמו .במצב של מצוקה אדירה
.היו שם רק נשים, זקנים וילדים
,הגברים הצעירים יותר עוכבו .וכולם נרצחו
,ומוזר שזה התרחש באירופה .בדיוק בסוף המאה ה-20
,אבל מזה, על ידי המכוניות אפשר לראות שאלה היו אנשים
,בעלי רמת חיים ,רמת חיים אירופאית
שהיו בעלי רמה אינטלקטואלית .אירופאית, תשתית אירופאית
.ושאיבדו הכול, הנה הם
מאות קילומטרים .מלאים באנשים ובמכוניות
.אנחנו בעלי חיים אכזריים מאוד ,אנחנו בעלי חיים נוראים
.אנחנו בני האדם
,בין שזה כאן, באירופה ,ובין שזה באפריקה
באמריקה הלטינית ,או בכל מקום אחר
אנחנו באמת .בעלי אלימות קיצונית
ההיסטוריה שלנו .היא היסטוריה של מלחמות
זו היסטוריה בלי סוף, היסטוריה .של דיכוי, היסטוריה מטורפת
-‏- קונגו, 1994
.המצב ברואנדה המשיך להתפתח ,צבא ההוטו, שעלה לשלטון
,הפסיד ונסוג לקונגו .לאזור גומה
לפני כן היו אלה הטוטסי שעמדו לברוח
,מהברבריות של ההוטו לאחר מכן היו אלה ההוטו
.שברחו מהכיבוש של הטוטסי .כך שכולם ברחו
,במשך ימים אחדים ,לקראת יולי 1994
אזור גומה קלט יותר .משני מיליון בני אדם
.ושם התרחש אסון
מחלות כגון כולרה ,החלו להתפשט
והאנשים התחילו .למות כמו זבובים
מתו שם לפחות .‏15-12 אלף בני אדם מדי יום
צילמתי צילומים .של המונים שמתו ככה
,אני רואה את האב שבא עם בנו ,הוא זרק אותו שם
,הוא עזב עם חברו שנמצא ליד
ומפטפט איתו .כאילו דבר לא קרה
.לא הספיקו לקבור את האנשים ,והגיעה מכונה של הצבא הצרפתי
,אספה אותם בעשרות הניחה אותם על הקרקע
.וכיסתה אותם באדמה
כל העולם צריך לראות ,את התמונות האלה
כדי שיראו .כמה נורא הוא המין שלנו
,ילדים שהתייתמו .שמצאו את עצמם בדרכים
...שלושת הילדים האלה
השניים עם החיות בעיניים .יישארו בחיים
הילד עם העיניים העצובות יותר .עמד למות
,כשיצאתי מכאן הייתי חולה .מאוד חולה
.הגוף שלי היה חולה
,לא הייתה לי מחלה מידבקת .נשמתי הייתה חולה
הגעתי לרואנדה שנה אחת לאחר האסון
כדי לצלם את חזרתם של ההוטו שהיו בקונגו
ושלא היה להם יותר .לאן ללכת
ארצות הברית .התחילה לחייב אותם לחזור
-‏- רואנדה, 1995
התקבל הרושם כאילו העולם כולו .היה מכוסה באוהלי פליטים
,לאחר שעבדתי כאן רשויות הטוטסי הציעו לי
ללכת לראות מספר מקומות .שבהם התקיים הדיכוי
.האנשים נמלטו לתוך כנסייה .הם האמינו ששם יינצלו
.כולם נרצחו
.זה קרה בבית ספר עדיין אפשר לראות את הלוח השחור
עם מה שהיה כתוב עליו .ברגע שזה קרה
.זה היה נורא
-‏- קונגו, 1997
,האנשים שעזבו את רואנדה ,בערך שני מיליון בני אדם
,חלקם חזרו לרואנדה .אבל אחרים פחדו מהרדיפות
שיירה של כ-250 אלף בני אדם עזבה את העיר גומה
.ונכנסה ליער של קונגו
.שם הם אבדו
כל העולם ידע שאבדו .בערך 250 אלף בני אדם
.לא היה ידוע היכן הם
לאחר שישה חודשים ,הם החלו להופיע ליד העיר קיזנגני
.במרכז קונגו
הם התהלכו ביער .במשך שישה חודשים
ולשם לקחו אותי .מטעם ארה"ב
,הייתה שם רכבת .ואני יצאתי בתוך אותה רכבת
,הרכבת אפשרה להם לחיות ,הם היו צריכים לחזור
.ואני אמרתי שאני נשאר
ביליתי שלושה ימים .עם אנשים אלה שהמשיכו להגיע
שיירות, שיירות .של בני אדם שהגיעו
אבל כשאתה מתאר לעצמך ,שכאשר הם עזבו
מתוך כ-250 אלף אנשים .הגיעו 40 אלף
‏210 אלף בני אדם !חסרו בספירה
.ובמקביל החיים נמשכו
אנשים שגזרו ...את שערם של האחרים
אפילו היה שם איש מקונגו .עם מכונת החישוב שלו
הוא היה בטוח שיש להם כסף וניסה לאסוף כמה דולרים
.שאותם ניסה להחליף !באמצע שום מקום
.באמצע יער מבודד מהכול
וברגע מסוים, תנועת הגרילה ,שהשתלטה על קיזנגני
,שתמכו בטוטסי התחילה לסובב את האנשים
ולשלוח אותם בחזרה. היה עליהם ,לקום שוב, לאחר שישה חודשים
.כדי לחזור לרואנדה .הם התחילו להרוג את חלקם
מצאתי שם אנשים ,שלא יכלו יותר
,הם התחילו להזות .אנשים שאיבדו את הראש
.הם השתגעו
.למעשה, אנשים אלה גורשו .לא דיברו עליהם יותר
.אני מאמין שכולם נרצחו
זה היה המסע האחרון שלי שקשור .לאותה הרפתקה אומללה ברואנדה
חזרתי לכאן ולא האמנתי יותר בדבר. לא האמנתי שיש תקווה
.לגזע האנושי .אי אפשר לשרוד דבר כזה
.לא הגיע לנו יותר לחיות .לאיש לא הגיע לחיות
כמה פעמים הנחתי את הציוד שלי על האדמה
כדי לבכות ?על מה שראיתי
,סבסטיאו ראה את לב האפלה והטיל ספק גדול
בעבודתו כצלם חברתי .וכעד של המצב האנושי
מה נותר לו לעשות ?אחרי רואנדה
באותו זמן הידרדרה .בריאותו של סבי
על הוריי היה לחזור לברזיל .כדי לטפל בחווה
המקום היה שומם .והם לא ידעו מה לעשות איתה
הציפורים, התנינים .והיערות המלכותיים נעלמו
לא נותר דבר .מזיכרונות הילדות של סבסטיאו
:ואז העלתה ליליה רעיון מפתיע למה שלא נשתול שוב את היער
?שהיה כאן לפנים
היער שהיה כאן לפנים ושהשתרע פעם על פני גבעות אלו
.היה המאטה אטלנטיקה .יער הגשם האטלנטי
איש לא ניסה מעולם ,לשתול אותו שוב
שלא לדבר על קנה מידה .של 6,000 דונם
הצעתה של ליליה נבעה אולי .מהדחף לעודד את רוח המשפחה
ובכל זאת הם באמת ,החלו לבצע זאת
ובעשר השנים הבאות ,התרחש נס על אותה אדמה
."שמאז הפך ל"מכון טרה
- מכון טרה -
אני זוכרת שבשתילה הראשונה .לפעמים חלמתי בלילה שהכול מת
כי האדמה כאן .הייתה כל כך איומה
הכול כל כך הידרדר עד ששאלתי "?את עצמי, "האם זה יתפוס
באופן טבעי יש במטה אטלנטיקה .‏400 זנים שונים
מובן שלנו לא היו ,אותם 400 זנים
אבל בכל פעם שותלים ...‏100 זנים, 150 זנים
וזה נכון, בשתילה הראשונה .איבדנו 60 אחוז
.בשנייה איבדנו עוד 40 אחוז
לא היו ספרים שילמדו אותנו .איך לשתול מחדש מטה אטלנטיקה
אני אוהב לבוא לכאן .כדי לראות את כל העצים יחד
.אפשר לראות את כל היקף היער זה נותן מושג על המאמץ שנעשה
כדי לשתול .את כל העצים הללו
כשהייתי קטן .היה לנו אשד מים קטן
במשך כל השנה .היו פה מים שצנחו מכאן
הגעתי ברגל עם אחיותיי כדי .לערוך פיקניק למרגלות האשד
.עדיין היה הרבה יער לאחר מכן כרתו את היער
.והמים נעלמו
,עכשיו היער שלנו צעיר .הוא עדיין דורש הרבה מים
,אבל בתוך 15-10 שנים ,כשהכול יתייצב
אני בטוח ששוב יהיה כאן .מפל מים יפה
,אפשר לראות הרבה נתיבים קטנים ,מאות נתיבים קטנים
.שם הפרות הולכות כל צעד של פרה שנוגע באדמה
.מנחית בבת אחת 250-200 ק"ג
,והאדמה משתטחת .היא מתייבשת ודבר לא צומח ממנה
מעניין לראות כאן את ההבדל .בין מה שמכון טרה היה בעבר
,אלה היו אדמות מרעה דשנות ועכשיו זו מערכת אקולוגית
.ששוחזרה לחלוטין .עם שני מיליון העצים ששתלנו
כאן אפשר לראות .את הצרצרים ששרו עד שמתו
אני בטוח שהוא .לא החדיר ככה את הגוף שלו
,תלי הנמלים גדלו ביחס אליו .והם עומדים לספוג אותו
.הוא עומד להיקבר כאן בפנים
לפעמים מביטים בעץ וחושבים .רק על האנכיות שלו, על יופיו
,אבל הכול תלוי בעץ ,המים שלנו תלויים בעץ
,החמצן שלנו תלוי בעץ .זה הבית של העולם כולו
...נמלים, חרקים קטנים, צרצרים .כולם שם בפנים
נעים לקחת ביד עץ .שעזרת לשתול
.הוא כבר נטוע היטב, יציב
מכאן, בעוד 30 שנה .הוא יהיה כזה
הוא עדיין צעיר .ועומד לצמוח עוד
,תראה, יש כבר צעירים יותר .קטנטנים, שנמצאים שם
,אולי זה יצא הלילה .כמו עליסה שנכנסה לארץ הפלאות
ומה שלא ייאמן זה שהוא עומד להפוך לעץ של 50-40 מטר
.שיחיה 500-400 שנה !יש שם כוח עצום
כשחושבים שעצים אלה הם בני שלושה חודשים
ושהם יגיעו לשיא שלהם .בגיל 400 שנה
אולי מכאן אפשר למדוד .את מושג הנצח
.אולי אפשר למדוד את הנצח
,בימים הראשונים שאמרתי ,בסדר, נשתול יער
,חשבתי שאגדל עץ קטן מזרע ...צמח קטן
,והנה, זה לא צמח אחד קטן !אלא מיליון
,וזה לא רק מכאן. זה מסביב .ובכל פעם רחוק יותר
ומה שמדהים הוא המחשבה .שהוא יכול להתפתח, לגדול
,זה כבר לא רעיון של מישהו אחד .הוא שייך לעולם כולו
אפשר לשחזר .את הטכנולוגיה שלנו בכל מקום
.מובן שהזנים אינם זהים אבל אופן העשייה זהה
.בכל היערות הטרופיים
האדמה ריפאה .את ייאושו של סבסטיאו
השמחה בעקבות ,צמיחתם המחודשת של העצים
,המעיינות שחזרו לחיים
הכול חזר וקרא לסבסטיאו .לעסוק שוב בצילום
אלא שליליה והוא ידעו שלא יוכלו לחזור
.למה שעשו קודם לכן
הגענו למסקנה שאוכל לעשות פרויקט צילום חדש
.שקשור לסביבה
מובן שהמחשבה הראשונה שעלתה ,הייתה הוקעה של הרס היערות
.או זיהום האוקיינוסים, לא חשוב
,לאחר מכן, צעד אחר צעד ,התחלנו לומר
,"נעשה פרויקט אחר" .עמדנו לחלוק כבוד לכוכב הלכת
ולהפתעתנו גילינו שכמעט מחצית העולם
עדיין נותרה .כמו ביום הבריאה
,רבים מחבריי אמרו לי .לא, אתה לא צריך ללכת לכיוון הזה
.בזה אתה נוטל סיכון גדול ,אתה מוכר כצלם של אנשים
חברתי... ועכשיו תעשה .צילומי נוף, בעלי חיים
,אמרתי, זה לא נורא ,נעשה את זה
.אני צריך ללמוד לצלם גם את זה
.והתחלתי את הסיפור הראשון
.רציתי שזה יהיה בגלפגוס
.רציתי להבין את מה שדרווין הבין ,אותם זנים
,במערכת אקולוגית שונה מאוד .התפתחו בצורה שונה מאוד
כשאני מתבונן ,בכפה של האיגואנה
אני לא יכול שלא לחשוב .על ידו של לוחם בימי הביניים
עם קשקשי המתכת .שנועדו להגן עליו
כשאני מתבונן ,במבנה אותה יד
אני רואה שגם האיגואנה .היא בת דודתי
.שבאנו מאותו תא
כשאתה ניצב ,לנוכח יצור בגיל כזה
,אתה ניצב מול סמכות .עם כל הקפלים האלה, כל הידע
,כשדרווין הגיע לכאן .הצב הזה ודאי כבר היה צב בוגר
.אולי הוא ראה את דרווין ?מי יודע
אני זוכר פעם אחת ,כשהייתי עייף מאוד
כי צעדנו הרבה זמן .על שדות לבה
נשכבתי על שפת הים, ופתאום .הרגשתי שמשהו נוגע ברגלי
.הסתכלתי וזה היה אריה ים ,הגיע עוד אחד והתמקם בצד השני
ובסופו של דבר היינו !שלושה אריות ים
,הוא לא ראה באדם צייד .הוא לא ראה בו איום
זאת הייתה הכתבה ,הראשונה שלי על הטבע
הפעם הראשונה .שצילמתי בעלי חיים אחרים
לקח לי שמונה שנים ,לראות את הדבר העיקרי
וזה היה להבין שאני טבעי ,בדיוק באותה מידה כמו צב
.כמו עץ, כמו חלוק אבן
.מצחיק איך שהוא מתבונן בנו
.כן, יש כאן עומק
,הוא התקרב אליי, צילמתי אותו .הוא הכניס אגודל לפיו
בפעם הראשונה בחייו ,ראה את עצמו במראה
.וזאת הייתה התחלת ההבחנה
,הוא הוציא את האגודל ,הוא הכניס אותו
הוא התחיל לגלות .שזה הוא בתמונה
,הוא עמד להכיר את מראהו .הרגשתי הזדהות מוחלטת
,זו משפחה בדיוק כמו שלנו .עם סבא, אבא, נכדים
,אתה מבין .הם מכבדים זה את זה
וכשאתה בא אתה צריך ,להקפיד על נימוס מסוים
,אתה צריך לעמוד באופן מסוים
אתה צריך לכבד .את הטריטוריה שלהם
.ומאותו הרגע התקבלת
.אני גם התיידדתי מאוד עם לווייתן
.אלה לווייתנים, בארגנטינה
בוגר כזה הוא באורך 35 מטר .ושוקל כ-40 טונות
,הוא התקרב, הוא בא לסירה ,יכולתי לגעת בו
.זה היה מדהים !איזה עור רגיש
כשליטפתי אותו ,ראיתי את הזנב שלו
,שבעומק 35 מטר מתחת רעד .אתה מבין
.רגישות אדירה
,הייתה לנו סירה קטנה ,לכל היותר באורך של 7 מטרים
הוא ידע שאם ייגע בנו בכוח .הוא יכול להבריח אותנו
.אבל הוא לא נגע בסירה מעולם !מעולם לא
,לפעמים התרחקנו ...הוא חבט בזנבו
.זה עולם אחר, לא ייאמן
אבדוק אם יש לי כאן .צילום אחר של ננט
תראה, כל מה שיש לננט .נמצא שם בפנים
.זה הבית שלו
,הכתבה הזו עם הננט .הכנתי אותה במשך זמן רב
,בערך 18 בני אדם .עם כ-6,000 איילים
.שחיים כל הזמן בנדודים
כאן זה בערך .לקראת השעה 7 בערב
לקראת 8 בערב הם מדליקים מדורה
.ומכינים את הארוחה החמה שלהם
.אחרי הארוחה מפטפטים קצת .כולם מתווכחים
.מכבים את המדורה
כל עוד המדורה דולקת, החום ,בפנים מגיע ל-20-15 מעלות
.זה די נעים
שעתיים לאחר מכן .זה כבר מגיע ל-30 מעלות
.הם הבוקרים האמיתיים של סיביר
תמיד יש להם פלצור ,מסביב לצוואר
.עשוי מעור איילים
יש להם מגפיים שעשויים .מעורו של שועל הכסף
.הם ישנים עם המגפיים .מגף אחד מספיק לך לכל החיים
,האוב הוא נהר מיוחד .נהר עצום בסיביר
בנקודה זו הוא בערך .ברוחב של 47 ק"מ
,כשעוברים את האוב .נכנסים לחוג הקוטב
,אין יותר קו אופק .אין יותר דבר
,נמצאים על לוח לבן .בגודל היקום
בראשית" שוב לקח" ,את סבסטיאו מסביב לעולם
.במשך כמעט עשור שלם ,הוא עמד להראות טבע
בעלי חיים, מקומות ואנשים .שהיו כשם שהיו בתחילת הזמן
ראייה הרבה יותר אופטימית של הכוכב
שאותו ראה סבסטיאו .במשך זמן רב כל כך כחבול והרוס
בראשית" עמד להיות" ,העבודה הגדולה שלהם
.מכתב אהבה לכדור הארץ
היו לנו מיצגים של זואי על כתבי ישועים מהמאה ה-16
.שהגיעו לאמזונס הם דיווחו על עם שהיה לו גליל
.על השפה התחתונה
מעולם לא ראו .את האינדיאנים האלה
חשבו שהם אגדה .או המצאה של הישועים
,עד סוף שנות ה-80 .כששוב נוצר איתם מגע
.ברזיל, מדינת פארה - - אנשי הזואי, 2009
.האינדיאנים האלה חיים בגן עדן
זה המקום היחיד שראיתי בחיי .שבו יש לנשים 3, 4, 5 בעלים
,לאישה יש בעל צייד, בעל דייג
,בעל שעובד קצת בחקלאות
בעל שמסתובב בבית .ועוזר לה להכין הכול
לנשים יש כוח עצום. יש להן .ריבונות על חלק נכבד מהגברים
דבר אחד שתמיד חשבתי שמעניין מאוד
,באותן אוכלוסיות
זה שאנשים היו מודעים לגמרי .למראה שלהם
כשעמדתי לצלם האדם ידע שאני עומד לתת
.ייצוג של המראה שלו
,תחילה הם התעניינו במקצת .אחר כך זה לא עניין אותם יותר
.זה לא היה העולם שלהם
,לעומת זאת .הם התעניינו מאוד בסכין שלי
חברי איפו גרם לי להישבע .שאתן לו את הסכין שלי
אבל האחראי מטעם החזית הלאומית גרם לי להבטיח
שלא אתן לאינדיאנים ,שום כלי שהיה ברשותי
כדי להגן מעט על הטוהר .של אותם אינדיאנים
.הוא אמר, שמע, בוא נעשה הסכם ביום שתעזוב, אתה תזרוק
את הסכין שלך .מבעד לחלון המטוס
אני אעקוב אחרי מסלול המטוס .ואמצא אותו
.הצמחים הללו עתיקים מאוד
.הם בני 40 או 50 שנה
...אלה צמחים נהדרים .השרכים
,צמח שמעניק צל
צמח שמתקיים באמצע היער
.באזורים הגבוהים ביותר פה
הוא מזכיר לי מאוד .את השיער של אמי
.אמי הייתה אישה יפה מאוד. יפה
.אלה היו הצמחים שלה
לאחר שהיא מתה אבי טיפל .בצמחים שלה עד ליום מותו
.לאחר מכן הבאנו אותם לפה
.תראו, יורד גשם
.גשם יפה
האדמה הזו .חשובה לנו מאוד
אנחנו סוגרים מעגל .דרך האדמה הזו
ובתוך המעגל הזה .התקיימו החיים שלנו
,החיים של הוריי
,החיים של אחיותיי
.חלק נכבד מחיי שלי
והיום הוספנו שוב את חיינו .אל תוך המעגל הזה
.החיים של ליליה ושלי, שוב
האדמה ממשיכה .להיות חלק מהסיפור שלנו
היא הייתה חלק מסיפור ילדותי
והיא תמשיך להיות חלק .מסיפור ימיי כאדם זקן
ביום שבו אמות
אנו נותיר פה יער .בראשית חייו
.אם כן, המעגל יושלם לגמרי
.זה סיפור חיי
האיש שצילומיו סיפרו אלפי סיפורים על החיים בכוכב הלכת
חולק איתנו .פרויקט גדול, חלום
.הרס הטבע ניתן לביטול
יותר מאלף מעיינות .נובעים מחדש באדמת מכון טרה
.‏2.5 מיליון עצים כבר ניטעו
,בעלי החיים חזרו .אפילו היגוארים
אדמה זו ,כבר לא שייכת לזוג סלגדו
.זהו פארק לאומי ששייך לכולם
הדבר נעשה דוגמה לאדמות מנוצלות במקומות אחרים
.שהפכו שוב ליערות
:צילומים סבסטיאו סלגדו
במאים: וים ונדרס וג'וליאנו ריביירו סלגדו