הובא וסונכרן ע"י יוני
.זמן, זה הדבר הכי מוזר
אתם יודעים, הדבר הכי נורא וגם הכי טוב בבידוד
הוא שהזמן יכול לחלוף .במהירות הבזק
אתה מעיף מבט ,ובן רגע חלפו 10 שנים מחייך
.אבל השבוע הבא הוא סיוט
זה כאילו ,אתה מביט בשעון שלך
,ובמקום שעון הוא לוח שנה .והדפים בו מתחלפים
,אבל כשאתה מביט מבעד לחלון .נדרש לשמש יום שלם לשקוע
תמיד רציתי .לומר את זה למישהו
‏"לאחר יותר מ-20 שנה באגף הנידונים למוות
הגיש הרוצח המורשע" ניק יאריס
בקשה אחת אחרונה" "לבית המשפט של פנסילבניה
להפסיק את כל הערעורים - - ולבצע את גזר דין המוות
הוא הסכים להתראיין - - בנוגע להחלטתו
- סיפורו אושר באופן עצמאי -
:במאי דיוויד סינגטון
"‏"הפחד מ-13
,הגענו לכלא ב-11:00
הורידו את כל האסירים מהאוטובוס .והגיעו ארבעה סוהרים
העמידו אותי ליד קיר ,מלבנים אדומות
-‏- ניקולס יאריס, בן 20
.ואז הגיע מישר וורנר
,הוא ניגש ישר אליי .ישר לפנים שלי
,ואמר ממש בשקט
.בכלא שלי אסור לדבר"
ובמיוחד אנשים מתים לא מדברים" "?בכלא שלי, הבנת אותי
.פשוט ככה, באותו טון
,בלי להרים את הקול .בלי לאיים
,בשקט מפתה כזה, כמו שדיברתי ...עמדתי לענות וכאילו
הוא החטיף לי סטירה .עם גב היד ישר בפה
ולא תאמינו .כמה זה צרב
ואז השליכו אותי ,לעולם ההוא
,שבו אין אור שמש .ויש דממת מוות
את מערכת הכליאה של פנסילבניה .פיתחו הקווייקרים
המשקופים היו נמוכים, אז היית צריך .להתכופף כדי לעבור בדלת
וכשהיית בתא ,היה אסור לך לתקשר
.זה היה חלק מהעונש שלך
,זה היה מצמרר
כי מתוך כמעט 140 אסירים שנכלאו באותו זמן באגף בי
.אף אחד לא דיבר
שמעת אותם משתעלים .או משתינים ומורידים את המים
.אבל לא היו צלילים אמיתיים
,וזה היה הכי נורא מבחינתי .במיוחד בחודשים הראשונים
אתה עדיין שומע את אמא שלך ,בוכה במשפט
אתה עדיין מריח .את האפטרשייב של העדים
כאילו כל פרט קטן .פשוט אוכל אותך בעודך בחיים
,כי פשוט מכניסים אותך לשם
האוזניים שלך עדיין מצלצלות .מטריקת הדלת
ופשוט משאירים אותך שם ...ואתה
ובכל זאת, כאילו, אתה לא מתקרב .לדלת ומדבר עם השכן שלך
כי אם תעבור על איסור הדיבור .הסוהרים ירביצו לך
במפלס 5 הרשו לנו להתעמל ,בכלובים כמו בכלביות
באורך 6 מטרים .וברוחב 3 מטרים
נתנו לך להתעמל שעה לבד .כי אתה באגף הנידונים למוות
אבל מאחר שהסוהרים ,היו חארות
אם היית מסוכסך עם מישהו ,והם ידעו שאתם אויבים
הם היו מכניסים אתכם ,לכלוב יחד
בידיעה שברגע שהם יצעדו משם .כמה צעדים, אתם תשתוללו
ואם זה לא הלך להם ,הם פשוט בחרו שני חבר'ה גדולים
.והכניסו אותם לשם יחד
.זה היה הכיף שלהם
,בדרך כלל אלה היו לבן עם שחור ,היספני עם שחור
.היספני עם לבן
הם כינו זאת .קרבות גלדיאטורים
.במקלחת היית הכי פגיע
אם אתה רוצה לחסל מישהו .אתה מחסל אותו שם
,יש לך גישה אליו .אתה בלי אזיקים, והוא עירום
כמה ימים אחרי שהגעתי לשם .נכנסתי למקלחת
וברגע שעברתי את הפינה
היה שם בחור פורטוריקני ,שהשחיז צלע חזיר
ודקר באמצעותה מישהו בכבד .מאחור, והוא פשוט התחיל לפרכס
והם פשוט סגרו את הברזים ,והרביצו לששתנו עד אובדן חושים
.וגררו אותנו מחוץ למקלחות
.ואז הם הגישו אוכל
,כאילו, הם ניקו הכול .והתחילו להגיש ארוחת צהריים
.והיום המשיך כיום שגרתי
ושני חבר'ה רבו כי לאחד מהם .לא שמו מספיק לחם על המגש
,ואני חשבתי .זה טירוף"
,יצאת מדעתך עד כדי כך" ,שאתה קורא לסוהר
היי, אחי, שמו לי על המגש'" ,'רק פרוסת לחם אחת
."כשבן אדם מת פה הרגע"
חייתי בדממה .שנתיים שלמות
.השנתיים הראשונות
ואז מצאו סמים בחדר המקהלה .והכול השתנה
האסירים מהמקהלה ,נכלאו איתנו
בתאים ריקים .באגף הנידונים למוות
ומשום שאף אחד מהם לא היה מוכן ,לומר מאיפה הגיעו הסמים
עמדו לפצל אותם .בין בתי כלא שונים
לשמונה מחברי המקהלה ,זה לא הזיז
,אבל לשניים מהם היה קשר מיוחד .וסלי ובוטש
וסלי היה שחור יפהפה .עם עור בהיר ועיניים ירוקות
,שפשוט הקרין רהיטות ומתיקות .כולם אהבו אותו
.והיה לו קול מחוספס ומופלא
הוא הכיר את בוטש בילדותו ,בכנסייה במערב פילדלפיה
.ששם בוטש היה ילד אומנה
,ברור שווסלי היה הומו
ונוצר ביניהם קשר .שנראה שאי אפשר לקטוע
ואז בוטש החל לגנוב ,ולהסתבך בצרות
ונעצר ונכלא בכלא המחוזי .של פילדלפיה
,וסלי השתגע בלעדיו
הוא היה הדבר היחיד בחייו ,שהגן עליו מהבוז של הוריו
מהבריונים של השכונה ומהאנשים .שידעו שהוא חלש ללא בוטש
אז הוא החל לבצע פשעים בכוונה .ולהיעצר כדי להיות עם בוטש
והם גילו שהכלא היה המקום היחיד
שבו הם יכלו .להיות נורמלים
הם הצליחו להיכלא ,באותו תא
,ויחד, באווירת הכלא
שבה הומוסקסואליות היא צורת ,ביטוי מקובלת או פשוט חיים
.אף אחד לא הטריד אותם
,ואז התגלו הסמים
והסוהר שהיה בתפקיד באותו ערב .ב-21:00 החל להתעלל בווסלי
,היי, הומו, אתה עובר" .והחבר שלך יעבור לווסטרן
בדקתי הרגע בטופס ההעברה" .ואתה עובר לדאלאס
שני הקצוות המנוגדים" .של מדינת פנסילבניה
."ביי, כושי"
ואני מניח שווסלי השתגע .בתא ההוא
,כי 40 דקות לאחר מכן ,קצת לפני 22:00
‏20 דקות לפני חילוף המשמרות ,בשעה 22:00
.השתלט על המקום קול
,אוי כן, חלמתי חלום" "...של גבר פשוט
כל אסיר באגף .פשוט נעמד בשקט
,נשבעתי בדמי כגבר שלך" "...אהובי
.ידענו מה העונש
שיום אחד, אני מבטיח" ."שיום אחד סבלך ייפסק
...ואז שמענו את המפתחות
.צעדים מאחוריו
?מה לעזאזל אתה עושה" ?אתה שר באגף שלי
,אני אשבור לך את הראש"
אם לא תפסיק לשיר מיד" ."אשבור לך את הראש
,אבל תודה לך, מתוק"
."שאהבת גבר פשוט"
.עוד מפתחות
,אני רוצה להודות לך הערב" ."מתוק
,הנה הם באים .כולם יודעים מה יקרה
"...חשבתי שאכזבתי אותך"
,המישר הגיע בריצה ,הוא היה שמוק מיליטנטי
עם שיער קצוץ .ומדים מגוהצים בצורה מושלמת
,הוא רץ ורץ, ואמר .תפסיקו", פשוט ככה"
.ואפילו וסלי הפסיק
כי ידענו שכשמישר נוריס .מרים יד, זה הסוף
,הוא אמר .‏"אני הולך עוד 20 דקות
אם מישהו באגף הזה" ,ישמיע קול
כשאצא מהאגף הזה" "?נשבור לכולכם את הראש, הבנתם
.דממה
,תסיים את השיר" ."אסיר, קדימה
הסוהרים הביטו בו ,כאילו הוא יצא מדעתו
.הם היו המומים
,בואו נזוז. אתה"
,"‏"יש לך 20 דקות .ואז הם יצאו מהאגף
הם אפילו התווכחו .בדרך החוצה
,כשהשער נסגר ,השער הגדול והרחב של אגף בי
כשהם השאירו ,את האגף לבד
...חשבנו כאילו, "אלוהים, מה ."אנחנו לגמרי ללא השגחה
,ואז הוא המשיך ,בדיוק מאמצע השיר
.כאילו בכלל לא הפסיק לשיר
,אמרת" ,אני אוהב אותך, מתוק'
,אני אוהב אותך'"
."'משום שאתה גבר פשוט'"
,ואז שמענו אותם
הם התחילו, שאר חברי המקהלה ?שהיה להם קצת אומץ, כן
?הם זמזמו, אתם מבינים
.הם זמזמו בקול בס
,וזה היה נפלא ?הקולות ההם, כן
,תודה לך, מתוק" .שכיבדת אותי
,אני רוצה להודות לך, מתוק" .על כך שהכרת בי
אני רוצה להודות לך" .שכיבדת אותי כשנזקקתי לכך
."תודה לך על הכרת תודתי"
.ואז, מאמצע שום מקום
,שמענו קול נשי
"ששר את "מיסטי בלו .של דורותי מור
חשבתי, אני נשבע באלוהים .שמישהו הכניס רדיו לאגף בי
"...נראה שהצלחתי לשכוח ממך"
,אף אחד לא ידע מי שר .ואז הבנתי
'בוטש היה בגובה 1.93 מ .ושקל 110 ק"ג
הייתה לו צלקת משוננת גדולה ,לכל אורך הפנים
כאילו מישהו ניסה לחתוך לו .את הראש לשניים
.מתתי מפחד ממנו
"...רק אזכור שמך"
וכששמעתי אותו שר .בקול כזה יפהפה
."הופך ניצוץ ללהבה"
כדי להביע את אהבתו למישהו .שיילקח ממנו למחרת בבוקר
גרם לי לרצות שמישהו יאהב אותי ,עד כדי כך במקום ההוא
שהוא ישיר בידיעה .שבגלל שירה ישברו לו את הראש
."מיסטי בלו"
,העבירו את וסלי ב-03:55
אבל למחרת כמה חבר'ה ניהלו זה עם זה שיחה רגילה
.מחוץ לתאים שלהם וכשהסוהר חלף לידם
הוא לא אמר להם .שהוא יפוצץ להם את המוח
,הוא פשוט אמר, "תדברו בשקט ."המישר לא אוהב את זה
מאז .כבר לא עינו אותנו בדממה
,ג'ו בולן, עו"ד הערעורים הראשון שלי .שיברך אותו האל
זכה בתשומת לבו .של ביהמ"ש העליון של פנסילבניה
הוא לא סבל אותי, אבל הוא הגיש ,את הערעור בכל מקרה
.והשיג לנו שימוע ב-20.2
.התרגשתי ללכת לבית המשפט
שני סגני שריף .ממחוז דלאוור חיכו לי
.הם באו, אזקו אותי
,שניהם היו בני 60 ומשהו
שני חבר'ה מתוקים שדיברו שטויות ,על כדורסל ופוטבול
.וכל מיני דברים בפילדלפיה
הם עדכנו אותי לגבי דברים ,שלא ידעתי עליהם
ועל אנשים מהכלא המחוזי .שהועברו לכלא המדינה
,דיברנו על זה שהיה ממש קר ,היה קור מחריד
למעשה, זה היה היום הכי קר .בשנה ההיא
.ישבתי מאחור ונסענו
,הגענו לשם אחרי 4.5 שעות .ב-17:00-16:30, כמעט חושך
,עצרנו כדי ללכת לשירותים
אבל הנהג עבר אותם .'ב-23 מ
יצאנו מהרכב .וחטפנו מכת קור
- שירותים -
,שלושתנו רצנו לתא השירותים
נכנסתי, והשוטר הגבוה יותר ,החזיק את הדלת פתוחה
.ועמד שם והביט בי משתין
,אני משתין, מתעסק בענייניי
חשבתי על זה שאחזור .למכונית החמה, קפאתי מקור
,הסתובבתי, הרמתי מבט .והוא הרים את היד
העברתי את הראש מתחת ליד שלו .ופניתי שמאלה כדי לחזור לרכב
אבל לא ידעתי שהשוטר שנהג .חזר לחכות במכונית
יצאתי מהתא .והתחלתי ללכת לעברו
הוא הביט מאחוריי .ולא ראה את השותף שלו
הוא לא ידע אם רצחתי ,את השותף שלו או לא
הוא רק ידע שהוא רואה אסיר מאגף הנידונים למוות
.רץ לעברו ללא ליווי
ואז הוא שלף .את האקדח שלו
כשהוא שלח את היד לעבר הירך ,ושלף את האקדח מהנרתיק
פשוט הסתובבתי .והתחלתי לברוח
הוא ירה בנשק .ושמעתי פיצוץ אדיר
הקליע חלף ליד האוזן שלי במהירות 825 מ' לשנייה
.עם כל מה שראיתי מאחוריי
נפלתי ופגעתי בקרקע .ונתלש לי כל העור מכפות הידיים
...וזה היה כאילו
...ונכנסתי לגישה של
זהו זה, אני אעשה" ."את מה שאני חייב לעשות
אז פשוט קמתי ורצתי לעבר חלון .זכוכית גדול של מסעדה סמוכה
הבנתי שאם ארוץ ישר מול החלון .הוא לא יכול לירות בי
רצתי 90 מ', חציתי את הכביש ,ואז חזרתי חזרה
והגעתי למקום .שממנו ברחתי
הבטתי בהם והם רבו בצעקות
מי היה האידיוט היותר גדול .שנתן לזה לקרות
.ואז שמעתי אותן
.כל הסירנות שבעולם הגיעו
.הגיעו ניידות מכל עבר
הם קיבלו התראה לגבי אסיר נמלט ,מאגף הנידונים למוות
.אז הם באו בשיא העוצמה
,הורדתי את המשקפיים שלי
פירקתי את הפלסטיק ,מקצה המשקפיים
דחפתי את השפיץ של המשקפיים .לאזיקים ופתחתי אותם
ראיתי שעל אחד הבניינים ,שבצד ימין שלי יש דגל
.זאת הייתה תחנת משטרה
וחשבתי, "אני אתחבא ."מאחורי תחנת המשטרה
אז ניווטתי לשם .מאחורי הסמטה
התכופפתי באזור פינתי .ופשוט התכווצתי וחיכיתי
,היה ממש קר
שעה לאחר מכן ירד לי חום הגוף .והתחלתי לרעוד
,וחשבתי ."אלוהים, זה הורג אותי"
,התחלתי לפרכס
.הצלעות שלי כאבו מהפרכוסים
,ממש כאב לי
,וחשבתי ."אני אקום ואעוף מפה"
,טסתי ממגרש החניה .והם ראו אותי
מאמצע שום מקום הופיע מסוק ,ופשוט ריחף מעליי
והאיר עליי בפנס בעוצמה מסנוורת .כל כך שאני לא מסוגל לתאר
הוא טס במעגלים ,והאיר את כל האזור
ואז חזר והאיר עליי .שוב ושוב
הוא רדף אחריי במסוק .שלוש שעות
,כפות הרגליים שלי נקרעו השוקיים שלי בערו
.ושרירי הברכיים שלי נתפסו
?אבל היה לי מזל, נכון
במסוק הייתה מצלמת ,אינפרה אדום
,אבל היא לא עבדה בגלל הקור .היא התקלקלה
,הגעתי למסילת רכבת
,והלכתי עליה 8 ק"מ .על כפות רגליים שבורות
,עד שהגעתי לפרייזר, פנסילבניה .ושם גנבתי מכונית
זאת הייתה מוסטנג ירוקה ,מודל 1965
,רוצח נמלט - - שני שוטרים ייענשו
מצאתי רבע דולר, הלכתי לטלפון .ציבורי והתקשרתי לקרוב משפחה
נסעתי לבית שלו והוא נתן לי .‏100 דולר, כמה תחבושות וגאזות
וכובע גרב ירוק .של הפילדלפיה איגלז
כאילו שזה לא יסגיר .מאיזו עיר הגעתי
מכונית הרוצח - - ננטשה בניו יורק
נסעתי לניו יורק ומצאתי חדר במלון מעופש
,בבאורי ברובע הדרום מזרחי .ב-7 דולר ללילה
,שילמתי לשבוע מראש
ואז הלכתי למכולת קטנה .וקניתי קופסה של מלח אנגלי
.עליתי לחדר שלי
,אלוהים גרבי הכלא פשוט נדבקו
לרקמות המרוטשות .של כפות הרגליים שלי
אז פשוט השריתי אותן .והתחלתי לתלוש אותן
...וזה היה כאילו
.פשוט בכיתי
בשלושת הימים הראשונים אפילו לא יצאתי מהחדר
.כי לא יכולתי ללכת
אחרי ארבעה ימים ,יצאתי החוצה באחד הערבים
.היה סבל נורא לצאת החוצה
במייסיז היה חלון ראווה ארוך של מוצרי חשמל
והיו שם טלוויזיות .שהציגו ערוצים שונים
,ובכמה מהם שודרו חדשות
וראו שם סרטונים .של המצוד אחריי
ובאותו רגע .המציאות הכתה בי
,אני לא חופשי, ממש לא"
.רק ברחתי לרגע מהרצועה"
ואם יתפסו אותי" ."יירו בי
.זה היה רגע מחריד
ב-1985 לא היה צריך להציג .תעודת זהות כדי לעלות למטוס
לא היית צריך להוכיח מי אתה .או משהו כזה
אז הלכתי למסעדת יוקרה
.ופשוט חיכיתי
חיכיתי וחיכיתי ,מחוץ לשירותי הגברים
.חיכיתי וחיכיתי
ברגע שראיתי מישהו הולך לשירותים בלי ז'קט
ניגשתי לשולחן שלו .וגנבתי את הז'קט שלו
.ובז'קט היה הארנק שלו
,ואז הלכתי לארון המעילים .לקחתי מעיל פרווה והלכתי
פשוט השתמשתי ,בכרטיסי האשראי
קניתי כרטיס טיסה .של הרגע האחרון לאורלנדו
וכשהגעתי לאורלנדו
אמרתי לנהג המונית להסיע אותי .לאזור חנויות המשכון
כשנכנסתי לחנות היה לי ברור .שהמוכר, הבעלים, הוא פושע
,אז אמרתי לו ,אין לי תעודת זהות"
אבל אני רוצה למכור לך" ."את המעיל הזה
התמקחתי איתו, והוא נתן לי ,אקדח ו-100 דולר תמורת המעיל
,שהיה שווה 5,000 דולר .מעיל פרווה ממש יפה
הוא נתן לי אקדח ,אבל סירב לתת לי כדורים
ושאל אם אני מוכן לשדוד בחור .שהוא הכיר, בשם אנטוני מנילה
,שהיה לו אוסף מטבעות זהב .שכל אחד מהם שווה 350 דולר
והוא אמר שיש לו בבית .לפחות מאה מטבעות כאלה
נפגשתי עם אנטוני מנילה .מחוץ לבית שלו
רכבתי לשם על אופניים ,שקניתי בשוק הפשפשים
וכשהגעתי לשם העמדתי פנים .שאני מכיר אותו מהכלא
אנטוני ידע ,שהוא לא מכיר אותי
אבל הוא העמיד פנים ,שגם הוא מכיר אותי
בצורה המזויפת שבה מתנהגים .אנשים מסוימים
הוא שאל אותי מה אני רוצה
,ואמרתי שיש לי כדורים למכירה .אבל אני לא מוצא קונה
אז הוא אמר לי שאם אחכה ,הוא ישלם לי 7 דולר לכדור
אף שאני ידעתי והוא ידע .שכל כדור היה שווה 30 דולר
השוטרים באזור ידעו ,שאין לו רישיון נהיגה בתוקף
.אז הוא נתן לי לנהוג
נסענו לעבר המקום שבו אמרתי לו .שהחבאתי את הכדורים
,שלפתי את האקדח ואמרתי לו ."אל תזוז, אכלת אותה"
,והוא אמר ."בסדר, בסדר, רק תירגע"
עצרתי בצד ודרשתי ממנו לתת לי את חבילת השטרות
,שהוא התרברב לגביה .והוא נתן לי אותה
,היה לו שעון רולקס .הוא היה מכוסה בתכשיטי יהלומים
,אמרתי, "בסדר עכשיו אני צריך לקשור אותך
כי אני צריך לחזור לבית שלך" .ולקחת את המטבעות", והוא סירב
,אמרתי "?'מה זאת אומרת 'לא"
,הוא שקל 65 ק"ג
,אז תפסתי אותו ואמרתי ."בבקשה, אל תזוז"
,קשרתי לו את הידיים הכנסתי אותו לתא המטען
.וטרקתי את דלת תא המטען
אבל לא שמתי לב שתפס דלת ,תא המטען נתפס בחבל
,והיה רק תפוס .אבל לא נעול
שלושה רמזורים לאחר מכן ,הוא קפץ החוצה
,וכשהוא קפץ החוצה .הוא נראה כמו מומיה מתפרקת
,הוא רץ למכונית שמאחוריי דפק על החלון
!ואמר, "הוא ניסה לשדוד אותי "!הוא מנסה לשדוד אותי
.ואז הוא ברח
ראיתי במראה אחורית ששתי הנשים .מביטות זו בזו ואז בי
ופשוט נתתי גז ,ועברתי ברמזור האדום
וטסתי במורד הכביש .ישר לאמצע אורלנדו
,לא חזרתי לבית שלו
.נהגתי כל הלילה
,'ב-02:30 הגעתי לדייטונה ביץ .במחוז ולושיה
,זה היה שבוע האופנועים ,‏10 במארס
הייתי אסיר נמלט .כבר 25 ימים
ישבתי שם ולא מצאתי חדר מלון .בשום מקום, הכול הוזמן מראש
,העפעפיים שלי היו כבדים ,הייתי פשוט תשוש
אז פשוט השענתי את המושב לאחור .והלכתי לישון
,ופתאום
,שלוש דפיקות חזקות בחלון .עמד שם שוטר
.לעזאזל, הדופק שלי טס
,הוא עשה תנועה כזאת
.אז פתחתי את החלון
"?והוא שאל, "שמעת מישהי צורחת "?ועניתי, "מה
,הוא אמר, "איזו אישה צרחה ,הודיעו לי על מריבה משפחתית
"?יש בעיה כלשהי"
."עניתי, "לא
דיברתי איתו והתרכזתי רק בזה .שניסיתי לענות לו
ואז שמעתי מהמושב שליד הנהג ,את השוטר השני צועק לו
."היי, בורק, יש לו אקדח"
והוא מיד שלף .את האקדח שלו
,"אמרתי לו, "חכה רגע, חכה רגע "?והוא שאל, "מה זה
לא שמתי לב לזה, אבל האקדח .בלט החוצה מתחת לשמיכה
,אז יצאתי מהמכונית ,הרמתי ידיים
,מסרתי שם בדוי
.אזקו אותי ועצרו אותי
,ישבתי בבית המעצר וחיכיתי
,וחשבתי ."לעזאזל עם זה"
.אבא שלי ענה מיד
?הלו
אמרתי, "אבא, אני צריך שתתקשר לאף-בי-איי
.ותגיד להם איפה אני"
ושאם הם לא יבואו לקחת אותי" ,אני אופיע בפני שופט בבוקר
."אשתחרר בערבות ואעוף מפה"
.הוא ניתק
הוא התקשר לסוכן בשם באד וורנר .מסניף האף-בי-איי בפילדלפיה
אלוהים, הדלתות נפתחו .והם טסו פנימה
הוסיפו לגזר הדין שלי .עוד 35 שנה על השוד ההוא
כלאו אותי באגף הנידונים למוות ,בפלורידה
ונתנו לי להתבשל שם .כל הקיץ
עד שבאו לקחת אותי בספטמבר
כבר הייתי ממש להוט ,לחזור לפנסילבניה
אף שידעתי .שאחטוף מכות חמורות
כל סוהר במשמרת ,הפך לאויב שלי
.עמדתי לחטוף עונשים מחרידים
.אלוהים, זה היה נורא
,רתחתי, געשתי
,כעסתי כל כך .שדפקתי את הראש בקיר
פעם בשבועיים הוציאו אותי .כדי לתפור לי את הראש
וכשאחד הסוהרים ליווה אותי בחזרה מחדר האחות
הוא נעצר מול אחד התאים
ואמר, "תיכנס לשם ."ותיקח את הספרים האלה
,אז הסוהר הזה ,שהתברר שהוא בחור נחמד
נתן לי להיכנס לתא ההוא .ולקחת את הספרים ההם
וכמה מהם .היו ממש קשים לקריאה
,'עד שהגעתי לכיתה ח ,בגיל 13
בית הספר הפך לאזור שבו נפגשים עם חברים
כדי ללכת לשחות .או ללכת מכות
אז רמת הבנת הנקרא שלי .הייתה בסיסית, בלשון המעטה
,אבל הייתה לי סבלנות .וכל הזמן שבעולם
אז התחלתי ללמוד .מהספרים ההם
- קריאה זה כיף -
בתחילת חוברת לימוד הקריאה ."היה כתוב "עצות קריאה
,והיה כתוב שם ,‏"אם תאיית מילה 10 פעמים
וכל פעם תסתיר" את הפעם הקודמת
ותשתמש בכל אחת מהן" .ב-10 משפטים עם המילה הזאת
."לא תשכח את המילה הזאת"
.זה היה חוק 10 הפעמים
,אז ישבתי שם עם עט
,וכל מילה שלא הבנתי .השתמשתי בה בחוק 10 הפעמים
אני זוכר שהיו ימים .עם 50 מילים, ימים עם 40
,לפעמים ספרתי את הימים
לפי ההישג של זה שיכולתי לשבת .ולהקריא בקול רם
,רוברט סובל מטריסקאידקפוביה"
.‏"רוברט פוחד מהמספר 13
רוברט לא מבין שזאת רק אשליה" ."שהמספר 13 יכול לפגוע בו
,ופשוט הייתי מדבר עם עצמי .עד שלמדתי את המילה
.ואז עברתי לפנטזמגוריה
ולמדתי שפנטזמגוריה .היא פחד מרוחות רפאים
,"והייתי אומר "בו
...ופשוט פחד .פשוט שיחקתי עם זה
וזה הפך לתמונה דבילית של ילד שיושב לבד בחדר
ומבדר עצמו .באמצעות מילים
,והיה שם שקט ,כי הייתי בחלק האחורי של אגף בי
.ופשוט עשיתי את זה בשקט
,טריסקאידקפוביה ,אתם יודעים
.הפחד מהמספר 13
,וזה עבד
משום מה, המחווה האנושית הקטנה של הסוהר ההוא
.שינתה הכול מבחינתי
,מתתי על זה ,התמכרתי לרומנים זולים
,לסדרות .סדרות ספרי בלשים
,ג'ק היגינס, רוברט לדלום .אלמור לנארד
אלף הספרים הראשונים, אני זוכר .שממש התגאיתי בהישג הזה
כתבתי אלף שמות .של אלף ספרים שקראתי
.נדרשו לי שלוש שנים
,אהבתי את רודיארד קיפלינג .אהבתי סיפורים, אהבתי סיפורת
...כמו סינבד והומרוס ו
כאילו, סיפורת אמיתית ?היא סיפור החיים, נכון
,אוי, מתתי על זה .מתתי על זה
אני ממש שמח ,שהייתי מכור בצורה הזאת
,התמכרתי לספרים .ההתמכרות שלי הייתה ממש קשה
,קראתי גם ספרי משפטים .'למדתי סרולוגיה, למדתי בקולג
פשוט פיניתי זמן .ומבנה לקריאה
ועם כל ספר חדש .גיליתי משהו נפלא על עצמי
,מצאתי... את עצמי .זה היה נפלא
הייתי מאושר ,באגף הנידונים למוות, לפעמים
.אף שלא הייתי אמור להיות
וזה קרה רק משום שלמדתי .סוף-סוף להשלים עם עצמי
.ואז הכרתי את ג'קי
ג'קי שייפר הייתה אישה בת 31 .מפיטסבורג, פנסילבניה
שבאה לבקר נידונים למוות ,עם חברתה, פאמלה טאקר
שניהלה ארגון מתנגדי עבדות .בפנסילבניה
הן באו בכל חודש לבתי כלא ברחבי פנסילבניה
וביקרו נידונים למוות .כדי לבדוק את מצבם הנפשי
לברר אם יש בעיות ,שהן יוכלו לטפל בהן
כדי לשפר את הטיפול .בכל הנידונים למוות
,הן ביקרו בכלא חמישה אסירים .אני הייתי החמישי
כל אלה שלפניי ,התלוננו על המצב הנורא
,על הדברים שהם חוו .'על התנאים וכו
,אני נכנסתי, התיישבתי ,אמרתי שלום לחברתי פאם
שאלתי .מה שלום הבנות שלה
,דיברנו על כמה דברים
ואז פניתי לג'קי .והתחלתי לפלרטט איתה
...הייתי חברותי, פתוח ו
זה היה שונה לגמרי מאלה שבאו .עם רשימה של נושאי שיחה
.אני פשוט הייתי מי שאני
,שבוע לאחר מכן היא חזרה לבד .והיא מתה מפחד
החדר היה בגודל ,'‏1.2 על 1.6 מ
,היא נכנסה, התיישבה .הוציאה מחברת ודיברנו
.שבוע אחרי שבוע
היא נסעה 440 ק"מ מפיטסבורג ,להנטינגטון, דרך ההרים
.הלוך וחזור
,והיינו מתחילים לדבר
.וזה היה מוזר
התחלתי לגלות דבר אחד אמיתי ,על עצמי
ולדעתי זה נכון לגבי כל אסיר ,שנכנס לכלא בגיל 20
.ועומד להשתחרר בגיל 40-30
יש גבול לכמה שאתה יכול ,להתבגר כגבר
,עד שאישה מלמדת אותך על עצמך .ואתה יכול להמשיך להתבגר
,רק בעיניו של האדם הזה ,שאתה נפתח בפניו
שמלמד אותך כל כך הרבה דברים .על עצמך
תכונות שאתה מסתמך עליהן ,ומחבב ומכבד
,כי ראית אותן מרחוק ...בצורה שאף מראה
.ומובן שלא הייתה לי מראה
.לא תוכל להראות לך
אבל עמוק בפנים .המשכתי לחוש מטונף
לא רציתי להיות נידון למוות ,שמאפשר לאישה להתאהב בו
.בידיעה שהוא יהרוס את חייה
,נידונתי למוות ועוד 105 שנה .לא עמדתי ללכת לשום מקום
.ואז קיבלתי את העיתון
,מצחיק איך כל הסיפור שלי החיים שלי והמסע הזה
השתנו .בגלל תמונות או עיתונים
- טביעות אצבע גנטיות -
אבל זה קרה, חמישה חודשים אחרי .שהכרתי את ג'קי, ארבעה חודשים
בדיקות דנ"א חדשות .מחוללות מהפכה בעולם הפשע
.הרשעות מבוטלות
,אנשים משתחררים מכל עבר .מכל עבר
כתבתי לג'קי, קרעתי את הכתבה .ושלחתי לה אותה
,היא באה לבקר אותי
,וברגע שהדלת נסגרה אמרתי ."לא רצחתי את האישה ההיא"
זה היה הדבר הראשון ,שצעקתי
זאת הייתה הפעם הראשונה .שסיפרתי לה על זה
,אמרתי .יש לי שני דברים לומר לך"
א', לא רצחתי" .את גברת קרייג
ב', נראה לי" ."שאני מאוהב בך
והיא ענתה, "בוא נטפל קודם ?בדבר הראשון, אתה מבין
."נטפל קודם בדבר הקשה"
."ואמרתי, "אלוהים
- יוצאים לסיבוב -
- גניבת רכב -
.קדימה, אחי, בוא נזוז
בשנות ה-70 .לרוב הרכבים לא הייתה נעילת הגה
אז היה אפשר פשוט לתקוע מברג .למצת ולהניע אותם
,אז אני וחבר שלי, אדי נהגנו לגנוב מכוניות פורד ישנות
.ולצאת לסיבוב
איזה בחור ידע שאנחנו בני 15 .שאין לנו מכונית, ושהיא גנובה
,הוא אמר, "בואו הנה ."אתן לכם עליה 200 דולר
,הבטנו זה בזה ,‏200 דולר היו סכום עצום
אז חשבנו .שזכינו בפרס הגדול
ידענו שיש לו סדנת פחחות .ושהוא מתקן מכוניות
,אז אמרנו "?נוכל להביא לך עוד מכונית"
הוא אמר לנו מה הוא צריך ומתי .והיינו מחפשים אותו בשבילו
בדרך כלל אני והחברים שלי היינו הולכים לנמל התעופה של פילדלפיה
.ומחכים למה שכינינו קורבן
כלומר מישהו שהוציא את המזוודות מהמכונית
.ואז נכנס ללוות בני משפחה
וכשיצא .כבר לא הייתה לו מכונית
ראיתי כמה אנשים במראה האחורית רודפים אחריי
.כשברחתי עם המכונית שלהם
,גנבת את המכונית ,מכרת אותה ב-300-200 דולר
.ובכסף הזה קנית סמים
ועד גיל 17 כבר הייתי ממש מכור .למתאמפטמינים
,הווריד האהוב עליי היה פה .בחלק החיצוני
אני עדיין מסוגל להרגיש ,את החור ביד
אני עדיין מסוגל לטעום .את הסם בפה
כשאתה מזריק מתאמפטמינים ליד
מתפזרת לך ביד .תחושת צריבה מרדימה
ואתה מרגיש בפה ,טעם של אתנול
.כאילו אתה משתעל
.ממש ככה
,ואז הופיע ניקי השני
זה שלא התכווצתי .כשראיתי אותו במראה
,זה שלא היה חלש .זה שלא היה פחדן
לא הייתי מכור ,רק לסם אחד
הייתי מחוק .מכמה סמים ואלכוהול
ועד 20.12 כבר הייתי הומלס .וגרתי ברחוב כמעט כל השנה
ואז גנבתי שתי מכוניות ברצף .וקיבלתי 500 דולר על כל אחת
.ואז שוב התחלתי לחגוג
,הייתי בטירוף .זה נקרא להישרף
בכל פעם שאני נזכר בלילה ההוא .אני מריח עלים רטובים נשרפים
.זה ריח כמעט מתוק
נהגתי בעוד מכונית גנובה
.עם רדיו בפול ווליום
הוא בטח שמע את הרדיו .לפני שהוא ראה אותי
,ואז הוא טס החוצה .ידעתי שהוא יעצור אותי
...ופשוט ,הרגשתי שהוא משתלט עליי
.האדרנלין
היד שלו ,הייתה על קת האקדח
,הוא התקרב
וכאילו, "אוי, אני לא יכול .להפסיק את זה
?מה לעשות"
."אני לא יכול לעשות שום דבר"
,אני זוכר שהסתכלתי עליו ,ממש ככה
.ולא הבנתי מה הוא אמר
,היד שלו עשתה ככה
,הדלת נפתחת ונוצר ואקום .כי הדלת נפתחה
הרחוב היה שקט ...והרדיו הרעיש
ואז קלטתי .שהרדיו עדיין דולק
,לא עצרת ברמזור" "?לא ראית את תמרור העצור
.וכל מיני דברים כאלה
.אבל הייתי בפניקה
,אני זוכר שעשיתי ככה .כאילו נעמדתי
והוא דחף את האמה שלו ,ישר על הצוואר שלי
.והעיף אותי על המכונית
ואז הוא דחף אותי ,אחורה ככה
ואני זוכר שהרמתי .את יד שמאל ככה
,והיא התקדמה לעבר האלה
ופשוט עקבתי אחריה .ותפסתי את היד שלו
הוא שלף את האלה
,וחטפתי אותה ממנו
,כאילו כלום
.ישר מהיד שלו
.הוא רתח
.ואז הופיעה יד ימין
,ראיתי את האקדח
,תפסתי אותו ודחפתי אותו למטה .פשוט דחפתי לו את הידיים למטה
ואז הרגשתי ,את הדף הירייה
.ושמעתי את הפיצוץ
!בסדר! בסדר! בסדר
הוא דחף לי את האקדח ממש פה
,ואמר, "בן זונה !כמעט נהרגנו בגללך
"!תיכנס לניידת"
הוא השליך אותי למושב האחורי .המסורג וטרק את הדלת
,נורו יריות" ."שוטר זקוק לסיוע
אני זוכר שהוא אמר את זה .ארבע פעמים
ואני זוכר ,שישבתי שם ככה
?מה לעזאזל קרה
השליכו אותי ,לאזור הקליטה
.ופשוט קרסתי
.ישנתי לפחות 16 שעות
,מתתי מפחד
.גררו אותי החוצה
,כבר עצרו אותי מספיק פעמים
,כך שהבנתי שהפעם זה מפחיד .הפעם זה רציני, הפעם זה נורא
הסנגור הציבורי ,היה בחור צעיר
,הוא פנה אליי ואמר, "מר יאריס ?אתה מבין את חומרת ההאשמות
אם תורשע בהן" ."צפוי לך מאסר עולם
"?שאלתי, "מה ההאשמות ,והוא ענה
,חטיפת שוטר"
,ניסיון רצח של שוטר"
,רשלנות פושעת"
,אחזקת נשק"
,שוד"
,התנגדות למעצר"
."אחזקת רכב גנוב"
.התחלתי לבכות
החזירו אותי לתא .והיה שם עיתון
- אם נמצאה דקורה -
"דלאוור קאונטי דיילי טיימס" .מ-16 בדצמבר
,העמוד הראשון היה חסר .אז העמוד הראשון היה עמוד 3
- ?האם תוכלו לסייע -
ושם הופיע סיפורה .של לינדה מיי קרייג
ואני נשבע שמשהו בעיתון הזה .כל הזמן קרא לי
ב-16:05 ב-15.12.1981 .לינדה מיי קרייג יצאה מהעבודה
העיפו לה את הנעליים .בחניון קניון שלוש המדינות
גררו אותה למכונית שלה
,והסיעו אותה למדינת פנסילבניה .שהייתה 4 ק"מ משם
שם לקחו אותה ,מאחורי כנסייה
אנסו אותה, דקרו אותה .והשליכו אותה בחניה
למחרת בבוקר התקרבו שני ילדים ,למה שהם חשבו שהוא בובה
.שהייתה מכוסה בשלג טרי
אחד מהם ניגש ובעט בשלג שכיסה את פני הבובה
כדי שהם יראו אם זאת בובה .של גבר או אישה
וגילה את פרצופה המרוטש .של גברת קרייג
גרתי 30 ק"מ מזירת הרצח
וחשבתי, "אלוהים, אם אספק מידע על פשע כזה גדול
.אוכל להיחלץ מזה"
,אני בטוח שישחררו אותי" ."אשתחרר בערבות ואברח
.מחשבות דביליות של ילד
אז ישבתי בתא שלי .והתחלתי להמציא סיפור
,וחשבתי "?אאשים מישהו ברצח, נכון"
הייתי צריך לחשוב ,את מי להאשים
והיחיד שחשבתי עליו .היה ג'ימי
הכרתי את ג'ימי בריסבויס ב-1980 ,כשהשתמשתי בסמים
וגנבתי כמה מטבעות ממכונית .שגנבתי בנמל התעופה
,אלף מטבעות .המון מטבעות בתיק גדול
,עשיתי טעות .והראיתי אותם לג'ימי
ופתאום חבר שלו חבט בי .במגנום 357
אני עדיין יכול למשש .את הצלקת בגבה שלי
היה שטיח ישן בחדר הקדמי ,שאף אחד לא השתמש בו
בבית שבו גרנו .בשדרות וודלנד
,הם גלגלו אותי בשטיח
השליכו אותי לטנדר של ג'ימי
ולקחו אותי מאחורי מחסן .של וסטינגהאוס
.ואז שמעתי בום... ככה
אחד מהם שלף אקדח .בקליבר 0.22 וירה בשטיח
אבל מאחר שהם היו נרקומנים מטומטמים
,הם ירו בחלק המקופל של השטיח ,‏60 ס"מ מעל לראש שלי
.ממש רחוק ממני
.רתחתי מזעם
.חיפשתי את ג'ימי
היי, מייקל, מה קרה" "?לחבר שלך, ג'ימי
.כי הוא הכיר את ג'ימי
נו, מה קרה לג'ימי השטינקר" ."המניאק? מזמן לא ראיתי אותו
ואז הוא סיפר לי .את הסיפור
ג'ימי וחברים שלו היו בג'רזי" .וג'ימי לקח מנת יתר
הם לא לקחו אותו לבית חולים" ,כדי לא להיעצר
,אז הם נפטרו ממנו" .גנבו את הסמים שלו והוא מת
אתה כבר לא צריך" ."לחפש אותו
רציתי רק שיקבעו לי דמי ערבות נמוכים מספיק
כדי שאוכל להשתחרר לזמן מה .ואז לברוח
ג'ימי מת, הם יעלו על זה ?בסופו של דבר, נכון
לקחו אותי .למשרד מנהל הכלא
,הכניסו אותי פנימה .הורידו לי את האזיקים
ומנהל הכלא אמר, "תביא לו משהו ."לשתות, אחי, תביא לו משקה קר
אז הוא הלך .וקנה לי קולה
,ישבתי בכורסא .כבר לא באווירת כלא
ישבתי שם והוא הוציא את התיק שלי
,ואמר, "אלוהים, אתה בחור צעיר ?איך אתה מואשם בכל זה
,אין בתיק שלך עבר של אלימות" ?מה זה הבולשיט הזה
,ניסיון רצח? זה לא מתאים לך" ,ניק, אתה גנב רכב
"?מה קורה פה"
אז סיפרתי לו .את הסיפור שלי
כולם שיבחו אותי .כמו הורים גאים
תוך כמה שעות עברתי ממצב שבו ישבתי שם
עם ערבות של 100 אלף דולר וציפיתי למאסר עולם
לזה שאמרו לי ,שנקבע לי שימוע לשבוע הבא
שבו אוכל להשתחרר .בערבות עצמית
ושההאשמות נגדי יופחתו .רק להתנגדות למעצר
,כשמצאו את ג'יימס בריסבויס חי .יכולתם להפיל אותי עם נוצה
.ג'ימי נגמל והסתדר בחיים
.אכלתי אותה
כשהם חזרו אליי .הם ידעו שני דברים
ג'יימס בריסבויס ,לא היה קשור לפשע ההוא
.ולי יש יותר מידע מכולם
,הכול היה מומצא .אבל זה לא עניין אותם
- ניקולס יאריס -
הואשמתי בחטיפה, באונס וברצח .של אישה שלא ראיתי מעולם
אני כבר בכלא ,על ניסיון לרצוח שוטר
אני נרקומן בן 20 .שמשפחתו השליכה אותו לרחוב
?איזה סיכוי יש לי .אף אחד לא יאמין לי
המשפט על ניסיון הרצח והחטיפה של השוטר בנג'מין רייט
.היה אמור להתחיל באפריל
עד אז כבר הואשמתי ,ברצח לינדה מיי קרייג
ובתקשורת חגגו עם סיפורים ,על זה שאני עבריין מין
.והציגו אותי כפסיכי לגמרי
המשפט שלי החל .והשוטר רייט העיד
הוא עלה לדוכן וסיפר סיפור .שונה לגמרי ממה שקרה באמת
הוא אמר שכשהוא התקרב למכונית ,פתחתי את הדלת, יצאתי החוצה
נתתי לו אגרוף בפנים .והעפתי לו את המשקפיים
ואז הוא אמר שהוא ניסה להגן על עצמו בידיו
בזמן שאני חבטתי בו ,עוד כמה פעמים בפניו
ששלחתי יד ותפסתי את האקדח .שלו ולקחתי אותו ממנו
ואז הוא אמר שכיוונתי את האקדח ,ישירות לפניו
,ושהוא הושיט את שתי ידיו בהרואיות ,תפס את האקדח
משך אותו ממני .ואז נפלט קליע ממש סמוך לפניו
הוא הציג תמונה של ידו עם שריטה באורך 2.5 ס"מ
כדי להוכיח .את כל מה שהוא אמר
,סם סטרטון הסנגור שלי, קם
וניגש אליו ברוגע .עם תמונה בידו
הוא הניח את התמונה על דוכן העדים מול השוטר רייט
ואמר, "אם העדת שניקולס יאריס חבט בפניך שלוש פעמים
.ושבר את משקפיך"
"...ואז לקח את האקדח הזה" .הוא הרים אותו, והמשיך
והכה פעמיים בפניך" .בחפץ מתכתי ששוקל 3.2 ק"ג
"?למה לא צילמת את פניך"
השוטר רייט הבין ,שעלו עליו
,הוא פנה אליו, ואמר ,אני גבר נאה"
לא רציתי שהמושבעים יראו" .את הפנים שלי שרוטות
אני לא חייב" ."להראות את זה
.הוא ממש התריס
,המושבעים נחרו בבוז
ובאותו רגע כולם הבינו .שהסיפור שלו הוא שקר
,המושבעים התדיינו זמן קצר .ממש קצר
וחזרו מיד עם פסיקה ,של לא אשם בניסיון רצח
,לא אשם בחטיפת שוטר
,לא אשם בתקיפה חמורה .לא אשם בכל ההאשמות
,ברי גרוס, התובע, ממש התעצבן ,ממש כעס, ואמר למושבעים
!שחררתם הרגע רוצח" "!שחררתם אותו הרגע
,יו"ר המושבעים נעמדה ואמרה
,תסלח לי" ,לא שפטנו במשפט ההוא
אנחנו שפטנו במשפט הזה" ."והטיעונים שלך היו עלובים
,ואמא שלי אמרה "!כן! בדיוק, תגידי לו שוב, גברתי"
,וזה היה פשוט נורא .אלוהים
נאשם ברצח זוכה - - מאשמת תקיפת שוטר
עדיין צפוי להישפט - - באשמת רצח אישה
בשבוע שלאחר מכן ברי גרוס השתלט על תביעת הרצח
.והחל לדרוש עונש מוות
מאז המשפט באפריל שבו זוכיתי מכל ההאשמות
ועד למשפט ביוני על רצח גברת קרייג
.ממש מתתי מפחד
,ארתור קרייג, בעלה של הקורבן .התבקש להעיד
,הקליק הראשון של הגלגל
.ואז הופיעה תמונת הפורטרט
מר קרייג, גברת קרייג ,ושלושת ילדיהם המאומצים
.באווירה משפחתית
התובע שאל ,את ארתור קרייג
?זאת אשתך" "?אתה מזהה את המצולמים
והוא זיהה אותם .ואת אשתו
...ואז
ראו את גברת קרייג ,על שולחן הנתיחה
,עם שישה פצעי דקירה בולטים .עם שיניים שבורות והכול ברור
,כולם כמעט... השתנקו
.והסיטו את מבטם
.התמונה הבאה
זאת הייתה ,תמונה בשחור-לבן
אבל כשהתקרבת אליה .ראית דמות מכוסה בשלג
ראית את טביעות הרגליים ,של הילדים בשלג הלבן
.ואז הן התפזרו
הטביעות הראשונות היו שחורות .ואז הן התבהרו
אז תיארת לעצמך .שהן היו מלאות דם
ושהם בטח נחרדו כשהם הביטו למטה
וראו את עקבותיהם בדם .כשהם רצו לכיוונים שונים
,המושבעים הביטו במסך
.ואז הם הביטו בי
,וכמו עדר חיות מתואם ,בסרט תיעודי
,כשכולן עושות אותו דבר ...כולם עשו
וזאת הייתה הפעם האחרונה .שמישהו מהם היה יכול להביט בי
- יאריס נשלח לכיסא החשמלי -
רק מלאו לי 21 .והם עמדו ליטול את חיי
המדע היחיד שהיה זמין .בתחילת שנות ה-80 היה סוג דם
זאת הייתה הטכנולוגיה העדכנית .לזיהוי מישהו, זהו זה
לא היו שום ראיות מוצקות .במשפט שלי
,לא הודאה חתומה .לא עדויות עדי ראיה, לא כלי רצח
שום דבר מלבד השערות .וראיות נסיבתיות
אבל לצערי, לי ולרוצח .היה אותו סוג דם
בתקופה ההיא זה כמעט נחשב .לראיה חותכת לכך שאני הרוצח
ואז, בפברואר 1988, ראיתי את הכתבה על בדיקות הדנ"א
.והייתי בהלם
לא האמנתי שאני אוחז בידי .את המפתח לתא שלי
כי ידעתי שלא רצחתי ,את האישה ההיא
וידעתי שלא היו לידה .שום ראיות ביולוגיות שלי
,כתבתי לג'ו בולן ,עוה"ד שלי
וביקשתי ממנו להתחיל בהליך .בדיקת דנ"א
אני עדיין זוכר .את שיחת הטלפון
הייתי על קוצים ,בכל סוף השבוע
וביום שני הורידו אותי למטה ,בשעה 10:00, שזאת שעה נוראית
.כי אז מגיע האוכל
,משאיות האוכל הגיעו
והיו דפיקות וצלצולים של לוחות .המתכת ששמו עליהם את האוכל
ואז שמו אותם על מסדים ,ורצו איתם במעלה המדרגות
.ופשוט היה שם רעש ובלגן
בהתחלה דיברתי עם המזכירה .ואז עם ג'ו בולן
,שאמר, "יש לי חדשות בשבילך ."אתה חייב להאט את הקצב
"?ושאלתי, "מה? מה
והוא אמר, "הפתולוג אמר לי ."שהם איבדו את כל חומר הנתיחה
,והיו שם חבטות וצעקות
.ולא שמעתי אותו
אז אמרתי, "יותר לאט, תחזור "?על זה שוב, מה זאת אומרת
,ורציתי להסתובב ולצעוק
."פשוט תשתקו בבקשה"
.אבל ידעתי שיכסחו אותי
אז פשוט עמדתי שם ורעדתי עם הטלפון ביד
?ושאלתי, "מה ז"א חומר הנתיחה ,זה מה שהם השתמשו בו במשפט
,אלה הראיות מהמשפט שלי" ?זה מה שאתה מנסה לומר לי
שהראיות" ?מהמשפט שלי הושלכו
...מה הם... איך אני" ,למה אני עדיין נידון למוות
"...אם אחרי המשפט"
.התחלתי לדבר ככה
והוא צרח, "אמרתי ."שתשתוק לרגע ואסביר לך
,ואז הוא אמר ,בקול ממש מתנשא
במשרד הפתולוג חיפשו" ,במהלך כל סוף השבוע
סיימתי לדבר איתו בטלפון" .ב-09:58
והוא אמר לי שהם איבדו" את כל חומר הנתיחה
"...של לינדה מיי קר"
,הוא הקריא את זה מתוך משהו ,מהרשימות שלו
,מהשליפים שלו לקראת השיחה .בטון ממש ציני
,התחלתי לכעוס, אמרתי זוכר שבביקור הראשון שלך"
אמרת שאני אשם" ?בגלל הראיות המוצקות
איפה הראיות המוצקות האלה" "?כשאני רוצה דנ"א, ג'ו
.והוא ניתק
,חזרתי לתא שלי ורתחתי
,ממש כעסתי .רציתי להרוג מישהו
ניצלתי את מכסת הביקורים שלי ,לאותו חודש
אז יכולתי לפגוש את ג'קי שוב .רק במארס
הסברתי לה שהראיות אבדו .ושאין לנו תקווה
.אז פשוט התנתקתי
,אבל אז, אחרי כמה זמן .התחלתי לחשוב שזה בלתי אפשרי
כי במשפט שלי הם חזרו שוב ושוב
על זה שלרוצח היה סוג דם ?בי פלוס, נכון
,ואז אמרתי לעצמי, "רק רגע "?מי בדק את הדם שלו
התחלתי לקרוא את תמליל המשפט
וגיליתי שבמהלך המשפט שלי .חלק מראיות נשלחו למעבדה
כתבתי למנהל המעבדה .והוא ענה לי
,מר יאריס היקר" ,חיפשתי בתיקיות שלי
ויש לנו שתי דגימות מושלמות"
שמכילות המון דנ"א ברור" ."מנוזל זרע
,וחשבתי ,אלוהים"
,אם הדנ"א הזה תקין" לא רק שאוכל להוכיח את חפותי
אלא שאוכל להשתחרר מפה" ."תוך כמה שנים
.ואז נפתח הסכר של ג'קי
,נישאנו ב-1.7.1988
בדיוק שש שנים .מהיום שבו נידונתי למוות
,הייתי מאוהב כל כך
,אלוהים
.אלוהים
כאילו, זה היה קטע שבו ,המוזיקה הייתה יפהפייה
ירד גשם בחוץ .והרחתי את זה מבעד לחלון
,ואף שלא ראיתי את הגשם .זה היה יפהפה
כאילו, כל ניואנס קטן מהחיים .היה קסום
אהבתי כל כך את האישה הזאת .שנכנסה לחיי
ולא רק שהצעתי לה תקווה לכך שאוכל להוכיח את חפותי
ולהשתחרר .מאגף הנידונים למוות
אלא שאוכל לבוא איתה הביתה .ונוכל להתחיל בחיים משותפים
אבל שנה הפכה ,לשנתיים ושלוש
ונדרשו חמש שנים .לזכות בבדיקת דנ"א
.והתוצאות לא היו ודאיות
התוצאות לא היו ודאיות .משום שהחומרים נהרסו
,אבל אז קרה עוד נס
בגדי הקורבן נמצאו בבית המשפט .במשרד של פקיד
בסוף המשפט שלי ,אמא שלי נרתעה באימה
כשכמעט נתנו להורים שלי ארגז ."שהיה כתוב עליו "יאריס
שבתוכו היו בגדיה המגואלים בדם .של הקורבן
והיא נזכרה בזה ,ואמרה לפקיד
אתה לא זוכר שכמעט נתת לי" "?את הבגדים של הקורבן
,והוא אמר ."אה, נכון"
והוא הלך .ומצא את בגדי הקורבן
בבגדים הללו היה נוזל זרע .על תחתוני הקורבן
והוא היה במשקל גבוה .היה שם המון ממנו
נגזרו דגימות שהוכנסו למבחנות
ונשלחו לאחסון .בג'רמנטאון, מרילנד
חיכיתי מ-1993 עד 1997 עד שקיבלתי סוף-סוף אישור מבימ"ש
לכך שמומחה הדנ"א המוביל .בארה"ב יבצע את הבדיקה
,הללויה ,השגתי את ד"ר בלייק
הוא עבד במשפט ,של או-ג'יי סימפסון
,הוא היה מפורסם מאוד .מכובד מאוד, הוא היה מלך
הם לקחו את הראיות החדשות .ושלחו אותן לקליפורניה
אבל לא ארזו אותן כמו שצריך .והן נשברו בעת המשלוח
,וד"ר בלייק אמר .לא נבדוק אותן"
זה בסה"כ יניב תוצאות שהתביעה" ."תחלוק עליהן, לא אבדוק אותן
והוא פשוט הניח אותן .על המדף
,זה הרס חלק מהנישואים שלי ,זה הרס חלק מג'קי
.וזה הרס חלק ממני
היא נאבקה איתי תשע שנים ,כדי להשיג דנ"א
,והיא פשוט אמרה, "ניקי ."אני לא מסוגלת להמשיך עם זה
,ואני עניתי ."מתוקה, תלכי"
חזרתי לתא שלי ופשוט ישבתי שם .ליד החלון והאזנתי לרדיו
,ואז שמעתי שיר
.והקשבתי למילים
,הם אמרו שאת עוזבת"
.וזה ממש לא מפתיע"
ואני עדיין נהנה מההרגשה" ."שנותרתי מאחור
"...הם אמרו שאתה עוזב"
,והקשבתי למילים, וחשבתי
,את תמיד עושה לי את זה"
את תמיד מענה אותי עם מילים" ,משיר של מישהו אחר
שפתאום הופכות למילים שלי" ."ומוטבעות במחשבות שלי
,אף שאמרו לי שהיא עוזבת
עדיין נהניתי מההרגשה .שנותרתי מאחור
,זאת תופעה מוזרה .להרגיש טוב כשהיא עוזבת
כי ידעת מההתחלה .שהרסת חלק מהחיים שלה
,בערב בדצמבר, בערב מושלג .בדיוק כמו בשיר
פשוט התחלתי לכתוב .את המכתב
לא בכיתי או הייתי עצוב ,או משהו כזה
פשוט ישבתי וניסיתי לומר למישהי .למה אני אוהב אותה
ולמה זאת מתנה נפלאה .להיפרד ממנה
ידעתי שהיא כבר לא צריכה .להיאבק למעני
ידעתי שהיא כבר לא תצטרך לשכפל ,את המסמכים המשפטיים שלי
.ולשלוח אותם אליי
,להתקשר לעו"ד .לחפש דנ"א חדש
היא לא צריכה למצוא .את אמא שלי ושאר הדברים האלה
היא פשוט יכולה .להיות חופשייה
.לפחות אחד מאיתנו
תבינו, בתום המתנה הנפלאה הזאת ,שניתנה לי למשך זמן כה רב
לא נצמדתי וניסיתי לאחוז במשהו ,שגם ככה לא היה שלי
.כי זאת הייתה מתנה
,זה היה אישור שנמשך 10 שנים .לכך שהפכתי לאדם שחיבבתי
.כאילו, ממש התגאיתי בזה
.התעוררתי כאדם אחר
,עד אז כבר ישבתי בכלא 18 שנה .ואז חליתי
ירדתי 14 ק"ג ,תוך חודש וחצי
.וממש הרגשתי נורא
ואז עשו לי בדיקות דם .ואמרו לי מה יש לי
,נדבקתי בזן של הפטיטיס סי
שבו נדבק כל מי שעבר .טיפול שיניים בהנטינגטון
עוד 15 אנשים .נדבקו בהפטיטיס
,הבחור הראשון שמת היה די-סי .דל קרטר
הוא מת בפתחי האוורור שמתחתיי .בצווחות של ייסורים, אלוהים
,וכששמעתי על זה, מיד אמרתי ."כן, אקח את התרופות, אירשם"
אבל כל שנות השימוש בסמים ,גרמו לי לנזק בכליות
ואחרי שבעה חודשים התחלתי .לסבול מתופעות הלוואי של התרופה
השתנתי שתן מחריד ,בצבע קפה
ולכל דבר שהכנסתי לפה .היה טעם של מת
.פשוט לא הייתי בסדר
,ואז, באוגוסט .הייתי בחצר האימונים
,הייתי ממש חלש
הבטתי ישר בשמים
,ופתאום לא ראיתי כלום .הכול נמחק
,אני יודע מה זה חושך .אבל זה היה שחור
.ואז גיליתי שאני גוסס
,פחדתי כל כך שרעדתי .באמת
אני זוכר .שדבקתי בריטואל שלי
עמדתי מעל לאסלה .והתרחצתי
,ושלושה ימים לאחר מכן ,במהלך אותו ריטואל של רחיצה
.ראיתי מערבולות מסביב לירכיים
והבנתי .שאני רואה מערבולות
,ואם אני רואה מערבולות .אז אני רואה
.בסדר
הדבר הראשון שעשיתי באותו ערב
,היה לשבת ליד השולחן שלי ,באור ממש חזק
ולכתוב מכתב לשופט שטיפל .בערעור שלי
,ואז שמעתי עוד שיר
"חייבת לתת לו לעוף" .של פאטי גריפינס
,וזה היה ממש מוזר ,כי כמובן, זה שיר אהבה
אבל הרגשתי .שהוא עוסק בי
,אי אפשר לדבר איתו" ."אין צד שני יפה
,זה היה נכון כל כך
כבר לגמרי אי אפשר לקוות .לצד יפה
,כבר אין ג'קי ,כבר אין אהבה
אף אחד מהדברים שאפשר לקוות .שיהיו יפים בצד השני
,אי אפשר לדבר איתו" .אין צד שני יפה
אי אפשר להבין" .את מילות הגאווה הטיפשיות
,כי לכך דרוש אקרובט" .וכבר ניסיתי את כל זה
,אז אני אתן לו לעוף" .אני אתן לו לעוף
,דברים יכולים לנוע בכזה קצב" "...היד השנייה נופפה לשלום
,השופט ג'יילס היקר ,כטוען פלילי
אני מבקש שתכיר בזכות היחידה .שנותרה לי כנידון למוות
שהיא זכותו של נידון למוות .להיות מוצא להורג
"...אמרתי שאתן לו לעוף"
אני מבקש לפטר את פרקליטי
ולהעביר את תיקי .למושל אדוארד רנדל
ושתאריך הוצאתי להורג ייקבע .תוך 60 יום מקבלת מכתב זה
"...להבין את היופי של הפרידה"
אני מצהיר בזאת שהנני שפוי .בעת כתיבת מכתב זה
,על החתום, ניקולס ג'יימס יאריס .אוגוסט 2002
.אני אתן לו לעוף, לעוף, לעוף"
."אני אתן לו לעוף"
כשהשופט ג'יילס קיבל את המכתב
הוא הורה לעוה"ד שלי .לבוא לשימוע
הוא רצה להבין למה מישהו שביקש ,בדיקות דנ"א במשך 15 שנה
.בטענה שהוא חף מפשע
מבקש כעת .שיוציאו אותו להורג
ואני מניח שהיה לו קשה מאוד .לקבל מהם תשובה
כי לא שלחתי להם עותק מהמכתב .והם כלל לא ידעו שכתבתי לשופט
אז זאת הייתה הפעם הראשונה .שהם שמעו את זה
,מבחינת החוק ,השופט היה ממש מוגבל
כי הוא נדרש להעביר .את התיק שלי למושל
כי החוק קבע שאוצא להורג .בתוך 60 יום מאותו רגע
,אבל במקום זה הוא אמר, "בסדר אני מורה לערוך כל בדיקת דנ"א
."שנותרה בתביעה הזאת"
,זה היה באפריל
,אפריל הפך למאי .מאי הפך ליוני
ב-2.7.2003 .לא ציפיתי לתוצאות
משום מה, כשהוא הביא לתא שלי ,את הטלפון
באמת שלא ציפיתי לדבר .עם עוה"ד שלי על ד"ר בלייק
אבל הוא נתן לי את הטלפון
ואמר, "עוה"ד שלך ."רוצים שתתקשר אליהם
אז חייגתי את המספר .וחיכיתי לאישור שיחת הגוביינא
,היא אושרה ,ושמעתי את מייקל וייסמן
עוה"ד שייצג אותי .‏7 שנים
כששמעתי ,את מייקל וייסמן אומר
הרגע סיימתי לדבר בטלפון" .עם ד"ר בלייק
על הכפפות שהושארו" ברכבה של הקורבן
נמצא דנ"א" של גבר אלמוני
.ודנ"א של גברת קרייג"
והדנ"א מנוזל הזרע" ."תאם לכפפות של הרוצח
זה היה... לא הייתי צריך לשמוע .יותר מזה
ידעתי, לא היה צריך להסביר .לניק יאריס מה משמעות התוצאות
,התחלתי לצעוק !אלוהים! אלוהים"
!זה מוכיח שאני חף מפשע" "?אתה לא מבין
הסוהר בא לקחת את הטלפון ,וראה אותי מכווץ
,בוכה על המיטה
.בתנוחה עוברית
"?ושאל, "ניק, מה קורה
הרמתי את הראש ,ופשוט נענעתי בראשי
כי לא היה לי אפילו מספיק כוח .כדי לומר משהו
,הוא אמר ."לך למקלחות, תתקלח"
קמתי, נעלתי את נעלי המקלחת .והתחלתי לדדות לעבר המקלחות
והוא פתח את השער ,שבקצה האגף
ליווה אותי למקלחת .והעמיד שם כיסא
וכשהלכתי את הצעדים האחרונים עד לשם
הוא תפס את היד שלי בעדינות .והושיב אותי
פשוט לחץ על הכפתור .והשאיר אותי שם
,ואני בכיתי
.לא תאמינו כמה בכיתי
חיכיתי לבכי הזה .‏15 שנה
הזיכרון הכי מאושר שהיה לי
הוא כשגרנו ברחוב מילאנו 2439
.כמו מילאנו באיטליה
לחלק הקדמי של הגג שלנו ,היה מחובר גגון פיברגלס
וכשירד גשם הוא השמיע .קול של תיפוף עמום
שתמיד משך אותי, לא משנה .איפה הייתי או מה עשיתי
,הייתי לוקח שמיכה ואת ג'וקו .הפודל השחור הקטן שלי
והיינו יוצאים החוצה ויושבים .על כיסא נוח שעמד במרפסת
ושם, מתחת לשמיכה הירוקה ,הישנה והמרופטת
הייתי מאזין לגשם ,ומריץ בראש כל מיני חלומות בהקיץ
.על ההרפתקאות שאחווה
,הייתי מכורבל
,היו לי רק שמיכה וכלב .והרגשה שאני במסע
אני זוכר שכשרצתי מבעד לדלת עם ג'וקו
הדבר האחרון שאמא שלי אמרה
היה "שלא תעז ללכלך ."את תלבושת בית הספר
,זה היה בתחילת השנה ,באפריל
והאביב בפילדלפיה .ממש יפהפה
,יש 20-19.5 מעלות
.והימים ממש יפים
אני וג'וקו פשוט שיחקנו במקל .ועשינו מה שאהבנו לעשות
הלכתי עמוק יותר אל תוך היער .ואז ראיתי אותו
,"וחשבתי, "לעזאזל .כי ממש פחדתי ממנו
,מגפי ממוסמרים, ג'ינס ,חולצת טריקו לבנה
,והשרוול מקופל .ובתוכו חפיסת לאקי סטרייק
והוא אמר, "מה לעזאזל .אתה עושה?" פשוט ככה
."קח אותה"
,הבטתי למעלה, לעבר הבתים .ועשיתי ככה
,והוא אמר ."עכשיו תשאף"
...ואני ...פשוט הרגשתי
.המוח שלי השתולל בטירוף
,ואז שמעתי מין קול
,זאת הייתה האבן שהייתה לו ביד .שבה הוא הכה בי
ואז הרגשתי אותו מתכופף והופך אותי
כדי שהכתפיים שלנו ,יהיו מקבילות
והרגל שלי .הייתה על היד שלו
.והוא אנס אותי
,הוא השמיע קול צרוד
.ואני התחלתי לבכות
,והוא צעק, "סתום את הפה !סתום את הפה
אני ארצח את ג'וקו" ואת כל המשפחה שלך
?אם תספר למישהו, הבנת"
,אני לא הומו" "?אני לא הומו עלוב, הבנת
,ואז הוא הלך
,ואני צרחתי "!ג'וקו! חכה"
...המשכתי לקרוא לג'וקו ו
אחד הדברים שהוא אמר לי ,בזמן שהוא לבש את המכנסיים
,הוא הביט בי ואמר
תגיד לכולם שנפלת מהחומה" "?עם עגלת הקניות ששם, שמעת
הוא הסביר לי בקצרה מה לומר
,וברגע שסיפרתי את השקר הראשון ,ברגע שהאמינו לי
,היה קשה מאוד לחזור בי .זה יצא משליטה
.ואז הכול השתנה
מהיום שבו גיליתי שהמדע הוכיח שאני חף מפשע
.עברו עוד 7 חודשים
חזרתי לאגף הנידונים למוות
וגיליתי שהוציאו הכול מהתא שלי ,באגף הנידונים למוות
.ואז לקחו אותי לאגף אחר
,הייתי ממש נסער
,'לקחו אותי לאגף אייץ .אגף חולי הנפש
"?מה אתם עושים לי"
.כאילו, לא הבנתי
,הלכתי וראיתי את רב כלאי לוקט .מפקד הסוהרים
?ושאלתי, "רב כלאי, מה קורה פה "?למה אני פה
,והוא ענה .מר יאריס, אחרי החוויה שעברת"
אנחנו לא רוצים להסתכן בכך" ,שתרצח בזעם מישהו מהסוהרים
."בגלל מה שעשינו לך"
חזרתי לתא שלי, היה לי שם .מכל חלב מפלסטיק, זהו זה
,מזרן פלסטי, שני סדינים ,שתי מגבות
,ציפית עם כרית פלסטית .זהו זה
,הם לקחו את כל הספרים שלי ,הם לקחו את הציורים שלי
.הם לקחו כל נוחות אפשרית
...ישבתי על המיטה שלי ו
,חשבתי ."אלוהים, הם עשו לי טובה"
,שיכלתי את הרגליים שלי ,ישבתי בתנוחת היוגה שלי
והתחלתי לחלום .על החיים שיהיו לי
.יהיו לי חיים נפלאים
,אני אפגוש בחורה .אני אתאהב
.אני אקים משפחה
,והדבר הטוב מכול .אני אהיה אבא נפלא
.זה מה שאני אעשה
,תיקחו ממני הכול, בסדר
.במקום זה אתן לעצמי הכול
ניק יאריס שוחרר" ב-16.1.2004
‏"לאחר 21 שנה "באגף הנידונים למוות
‏- ב-2005 הוא היגר לאנגליה - ושם הוא התחתן
- בתו נולדה שנה לאחר מכן -
הובא וסונכרן ע"י יוני