P.D.M.F סונכרן על-ידי
ד"‏ר הנרי וסט ייסד את מכון אטיקוס
כדי לחקור טלקינזיס,‏ תפיסה על-‏חושית ותופעות אחרות.‏
אלפי נחקרים נבדקו בשיטה המדעית.‏
המעבדה הקטנה פעלה עשר שנים בלבד
רבים הפגינו יכולות על טבעיות שקראו תיגר על חוקי הפיזיקה.‏
עד שממשלת ארה"‏ב סגרה אותה בנובמבר 1976.‏
טוב.‏
ד"‏ר הנרי וסט
לאבא שלי היו שלושה ילדים.‏
אני,‏ אחותי והמכון.‏
זה פשוט היה כך.‏ ידעת שאם יש לך משחק בייסבול,‏
או,‏ אני לא יודע,‏ איזשהו אירוע מיוחד,‏
רוב הסיכויים הם שהוא לא יהיה שם.‏
אל תבין אותי לא נכון,‏ הוא היה נוכח חלק גדול מן הזמן.‏
אבל לא כל הזמן.‏
אני זוכר שניסיתי לרמות אותו כדי שיחשוב שיש לי חוש שישי,‏
שאני מזיז דברים בכוח המחשבה,‏
בתקווה שזה יגרום לו להקדיש לי יותר תשומת לב.‏
הוא היה משתף אתי פעולה כמה דקות,‏ אבל אז היה הולך לעבודה.‏
הייתי בת ארבע כשזה קרה.‏
אז אין לי יותר מדי זיכרונות מאבי.‏
אני זוכרת בערך
מה הייתה ההרגשה להיות אתו,‏
כשדיבר אתי,‏ חיבק אותי.‏
דבר אחד שזכרתי תמיד זה המשחק שנהגנו לשחק בערב,‏
כשהוא היה משכיב אותי לישון.‏
קת'לין וסט-‏מגווייר
הוא היה שואל המון שאלות על בעלי חיים.‏
"כמה עיניים יש לדג?‏" והייתי עונה: "‏שתיים.‏"‏
"‏כמה אפים יש לקוף?‏ כמה אוזניים יש לסנאי כיס?‏"‏
זה הכול.‏ אבל אני זוכרת שחשבתי שזה כיף.‏
התחתנו ב-‏1965.‏
רציתי מיד ילדים,‏ אבל הנרי רצה לחכות
כי זו הייתה התקופה שהוא התחיל בהקמת המכון,‏
והייתה לו עבודה במעבדת מחקר אחרת בו זמנית,‏
כדי שנוכל לשלם את שכר הדירה.‏
הוא עבד המון.‏ אפילו אחרי שנולדו לנו שני הילדים.‏
פטרישה וסט
אבל הוא אהב את זה.‏ לאדם יש זכות לאהוב את העבודה שלו.‏
חוקרי מכון אטיקוס,‏ אפריל 1974
המטרה שלנו הייתה לערוך
מחקר אמפירי חסר פניות
ביכולות אנושיות יוצאות מן הכולל.‏
פסיכוקינזיס,‏ תפיסה על חושית,‏
ראיית הנולד,‏ דברים שנחשבים לרוב
למדע שולי או פרפסיכולוגיה.‏
ד"‏ר וסט,‏ וכל שאר החוקרים,‏ למען האמת,‏
כולם האמינו שקיים מדע אמיתי שניתן לגלות בתחומים האלו.‏
נהנינו לעשות את מה שעשינו.‏
מובן שהתקציב שלנו היה זעום,‏
אבל היינו צעירים למדי,‏ אז זה לא שינה לנו.‏
בשנים הראשונות בלבד,‏
פרסמנו כשלושים מאמרים בעיתונות.‏
היו כמה מקרים יוצאים מן הכלל.‏ כולם מתועדים.‏
ערכנו ניסויים רבים ושונים.‏
אבל נראה שהשיטה היעילה ביותר
לאמוד יכולות של ראיית הנסתר
הייתה "‏קלפי זינר"‏.‏
זה?‏
אלו הקווים.‏ הקווים הגליים.‏
אם בוחרים כל קלף באופן אקראי,‏
שיעור ההצלחה יהיה קרוב ל-‏20%.‏
אבל היו לנו כמה נחקרים עם שיעור ההצלחה קרוב ל-‏30%.‏
זה אולי לא נראה מרשים,‏
אבל אם לוקחים בחשבון שחזרנו על כל מבחן יותר מ-‏200 פעם,‏
מתחילים להבין עד כמה זה בלתי נתפס.‏
אני חושבת שכולנו קיווינו בחשאי לגלות את היורש של נינה קולגינה.‏
היא הייתה אישה מבריה"‏מ לשעבר.‏ בהחלט יוצאת דופן.‏
יכולות הפסיכוקינזיס של נינה
תועדו בקפידה.‏
והן עמדו בבדיקות המחמירות ביותר.‏
היכולות הקרובות ביותר לרמה הזו היו אלה של נורמן לקלר.‏
גבר צרפתי-‏קנדי.‏
יכולות הפסיכוקינזיס של נורמן היו מדהימות לעתים.‏
כך זה עובד.‏ פשוט למדי.‏
נסה לנענע את לוח המשחק.‏
"מבחן יכולות בטלקינזיס מס' 3"
19 במאי 1975
זה בסדר.‏ קח לך את הזמן.‏
זה בסדר.‏ עשית כמיטב יכולתך.‏ נוכל לנסות שוב מאוחר יותר.‏
ד"‏ר וסט הזמין עמיתים,‏
כמה חוקרים מפורסמים ומוערכים באותה תקופה,‏
כדי לצפות בנורמן.‏
כל האמצעים ההכרחיים ננקטו כדי למנוע טענות על הטיית המחקר
או שיטות מחקר לא קבילות.‏
כל המשתנים החיצוניים היו בשליטה.‏
זה היה אמור להיות הרגע שבו הצחקוקים,‏
הלחישות,‏ ייפסקו סוף-‏סוף.‏ זו הייתה הוכחה.‏
מבחן יכולות בטלקינזיס מס' 6א
27 במאי 1975
מבחן יכולות בטלקינזיס מס' 6ב
27 במאי 1975
מה דעתכם,‏ חבר'ה?‏ -‏אלוהים.‏.‏.‏
הם התרשמו בהחלט,‏ למרות שאני חייב לומר
שהם לא ממש הרשו לעצמם להראות את זה.‏
אני שמחתי.‏ שמחתי בשביל הנרי.‏
הוא עבד קשה כל כך כדי להגיע לרגע הזה.‏
אבל אז,‏ ממש לפני שהחוקרים הלכו,‏
אחד מהם הבחין במשהו מוזר
בשעון היד של אחד מעוזרי המחקר שלנו.‏
והתברר שהשעון הזה צויד
במגנט ניאודימיום קטן,‏
ובכל אחד מהניסויים שלנו הייתה איזושהי נוכחות של מתכת,‏
אפילו הכמויות המזעריות של ברזל בדגני הבוקר.‏
והבחור הזה שיתף פעולה עם נורמן מלכתחילה,‏
ממש מתחת לאף שלנו.‏ זה היה.‏.‏.‏
זו הייתה מכה ניצחת לאמינותו של המכון.‏.‏.‏
ולשמו הטוב של הנרי.‏ זה היה נורא.‏
יש עוד משהו שאנחנו צריכים לדעת,‏ ג'ודית,‏
לגבייך?‏
זה כאילו.‏.‏.‏
זה כמו להיות בבאר לפעמים.‏
אני יכולה לראות ולשמוע,‏ אבל איש אינו יודע שאני שם.‏
הייתי רוצה לעזור לך.‏.‏.‏
בכל מה שקורה לך.‏
ג'ודית הובאה למכון בפעם הראשונה בספטמבר 1976
ע"‏י אחותה,‏ מרגרט.‏
היא קראה על העבודה שאנחנו עושים
בכתב עת קטן או משהו,‏
והיא חשבה שנהיה מעוניינים לבחון את ג'ודית.‏
הדבר הראשון שעשתה כשנכנסה,‏ היא אמרה לי שזה יום ההולדת שלי.‏
מה שהפתיע אותי למדי.‏
לא מפני שזה היה יום ההולדת שלי,‏ זה לא היה,‏ זה היה יום קודם.‏
אולי זה היה ניחוש.‏
זה משהו שתמיד היינו צריכים להיזהר ממנו בעבודה שלנו.‏
ניחושים מוצלחים,‏ תוצאות מוטעות.‏
אם אתה מניח לעצמך להיכשל בהטיה כלשהי של אמונה,‏
אתה מתחיל לחבר בכוח את החלקים,‏
אפילו כשהם אינם מתאימים כלל.‏
ג'ודית,‏ ובכן,‏ היא נראתה ממוצעת.‏
היא הייתה כבת ארבעים.‏
לא היה שום דבר יוצא דופן במראה החיצוני שלה.‏
היא הייתה מסוג הטיפוסים שהיית פוגש ברחוב בכל עיירה.‏
אולי היית אומר "‏שלום"‏,‏ מחייך וזהו.‏
לא היה לך מושג שג'ודית הייתה מה שהייתה.‏
הייתי מבוגרת ממנה בשבע שנים,‏ היא הייתה ילדה שובבה,‏
ועשינו חיים.‏
יום אחד,‏ כשהייתה כבת 35,‏ היא החליקה על מדרכה מכוסה בקרח,‏
ונפגעה קשה בגב.‏
מרגרט וינסטד
אחר כך היה לה קשה קצת לזוז ולהסתובב.‏
והיא סבלה מכאבים בלתי פוסקים.‏ זה היה כרוני.‏
זה הספיק כדי שבעלי ואני נחליט
שכבר לא כדאי שתגור לבד.‏
אז היא עברה לגור איתנו ועם הילדים.‏
כשנה אחרי שג'ודית עברה אלינו,‏ היא התחילה להתכנס בעצמה.‏
אני מתכוונת,‏ היא הייתה נשארת בחדר שלה במשך ימים שלמים.‏
אני לא בטוחה שהיא אפילו הייתה אוכלת.‏
אני לא יודעת מה היא עשתה כשהייתה לבד.‏
היא קראה ספרים יוצאי דופן מאוד.‏
ואז הכול התחיל.‏ וידעתי שמשהו לא בסדר.‏
היו דברים.‏.‏.‏
היו דברים שראיתי אותה עושה שאני פשוט.‏.‏.‏
הייתי חייבת לעשות משהו.‏
עד היום אני מתחרטת מעט על מה שעשיתי,‏ אבל לא הייתה ברירה.‏
ג'ודית עוררה עניין בד"‏ר וסט כמעט מיד.‏ כמו כולנו.‏
עד אז כבר חקרנו מאות מקרים,‏
והבאנו למעבדה מספר דומה של נחקרים.‏
אבל ג'ודית הייתה שונה.‏
רק שבשלב הזה לא היה לנו מושג עד כמה שונה.‏
תוכלי לומר לנו את שמך,‏ בבקשה?‏
ג'ודית וינסטד.‏
ומה תאריך הלידה שלך,‏ ג'ודית?‏
18 בפברואר 1935.‏
ומצבך המשפחתי?‏ -‏אני לא נשואה.‏
היית נשואה פעם?‏
כמה אחאים יש לך?‏ -‏אחת.‏
ההורים שלך חיים עדיין?‏
ג'ודית,‏ ההורים שלך חיים.‏.‏.‏ -‏לא.‏
את ימנית או שמאלית?‏
ההתנהגות של ג'ודית הייתה תמיד מוזרה,‏ מן היום הראשון.‏
אבל בתחום שלנו זה לא היה נדיר
להיתקל באנשים מוזרים
אז לא התייחסנו לזה.‏
גב' וינסטד?‏ -‏ימנית.‏
ומתי הבנת לראשונה שיש לך יכולות מסוימות?‏
את בסדר,‏ יקירה?‏
יורד לך דם!‏ -‏אלוהים אדירים!‏
הנה.‏.‏.‏ -‏תביא לה מגבות.‏
תרימי את הראש,‏ בסדר?‏ תצבטי את האף.‏
זה לא האף שלה.‏ זו היד שלה.‏ יורד לה דם מהיד.‏
את.‏.‏.‏ נשכת את עצמך?‏
למה?‏
סוזן,‏ בואי ניקח אותה לשירותים.‏
בואי נקום,‏ טוב?‏
זהו.‏ קחי.‏.‏.‏ -‏טפלי בה.‏
מה היא.‏.‏.‏ לא,‏ לא,‏ לא.‏ מה היא עושה?‏ תפסיקי!‏
תפסיקי.‏ תירגעי.‏ תירגעי.‏
גב' וינסטד,‏ ג'ודית,‏ תפסיקי.‏ בבקשה.‏
קודם כול,‏ ג'ודית הגיעה אלינו בדרך יוצאת דופן.‏
לרוב אנחנו שומעים על מישהו ומחפשים אותו.‏
לא היה לנו מושג על קיומה של ג'ודית.‏
ולמרות זאת,‏ הישגיה במבדקים היו מעבר לכל מה שחשבנו לאפשרי.‏
לא ניתן היה לאמוד,‏ באמת,‏ לא ניתן היה לאמוד את יכולותיה.‏
אם את יכולה,‏ נסי שבע הפעם,‏
כל שילוב.‏
מבחן השפעה על יד המקרה 22 בספטמבר 1976
שלוש וארבע.‏
אחת ושש.‏
שלוש וארבע.‏
אחת ושש.‏
שתיים וחמש.‏
ג'ודית,‏ אני רוצה שתנסי להזיז את הגלגל בלי לגעת בו.‏
מבחן גלגל פי-‏אס-‏איי 1,‏ 22 בספטמבר 1976
נסי להתרכז.‏
מקדי את מחשבותייך.‏
הביצועים שלה היו טובים יותר משל כל נבחן שחקרנו אי פעם.‏
לא ניתן היה להשוות זאת.‏
אני מבינה כמה שזה עשוי להיראות מוזר
לשמוע תיאור כזה של היכולות שלה,‏ אבל הן היו אלוהיות.‏
טוב,‏ ג'ודית,‏ מה את רואה הפעם?‏
מבחן קלפי זינר 3 27 בספטמבר 1976
ג'ודית?‏ -‏כוכב.‏
והפעם?‏ -‏ריבוע.‏
ומה את רואה הפעם?‏
ג'ודית,‏ את בסדר?‏
את בסדר,‏ ג'ודית?‏ אפשר להמשיך בתרגיל?‏
ג'ודית?‏ -‏אני חושב שהיא בסדר.‏
טוב,‏ בואו נמשיך.‏ ג'ודית,‏ מה.‏.‏.‏
הקלף התקפל.‏ -‏מה?‏
הקלף התקפל.‏ אנחנו יוצאים להפסקה.‏
ד"‏ר וסט?‏
במבט לאחור,‏ אני.‏.‏.‏ אני מניח שהייתי צריך לדעת מראש.‏
אני מתכוון,‏ כן,‏ ראינו,‏ היינו עדים לדברים מדהימים בעבר,‏
אבל לא שום דבר דומה לזה.‏ לא שום דבר דומה לזה.‏
חוק הריבוע ההפוך,‏ שימור התנע,‏
אלו היו חוקים פיזיקליים מוכרים שהופרו.‏
החוק השני של התרמודינמיקה,‏ כל אלה.‏
היינו צריכים לפחד,‏ אדם עם כל כך הרבה כוח.‏.‏.‏
התלהבנו מכדי לפחד.‏
סוף-‏סוף הייתה לנו הוכחה,‏ לא עוד מתיחה,‏
שחיפשנו במשך שנים.‏
מצאנו את נינה קולגינה שלנו.‏
אני זוכרת שהיא הייתה אמורה ללון במעבדה בסוף השבוע.‏
עשינו זאת לעתים קרובות עם נחקרים כי אירועים חריגים
קרו לעתים במהלך מחזור השינה העמוקה.‏
ועקבנו אחרי הנחקרים במהלך הלילה בעזרת מכשירי הקלטה שונים.‏
בלילה הראשון של ג'ודית,‏ רק חבר צוות אחד היה נוכח.‏ קנת.‏
אני חושב שלא ידעתי בכלל מה שם המשפחה שלו.‏
הוא היה סטודנט לתואר שני אז.‏
בחור נחמד ושקט,‏ משפחת חוואים.‏ אני זוכר את זה כי גם אני כזה.‏
הוא היה לבד עם ג'ודית באותו לילה,‏ ישב לא רחוק מהמיטה שלה.‏
אני חושב שהוא אפילו לא ידע על קיום המצלמות,‏
כי רואים אותו מעשן,‏
מה שהוא לא אמור היה לעשות במעבדה.‏
שום דבר לא קורה במשך שעות.‏
איש לא גילה מה קרה.‏
אבל מה שקרה.‏.‏.‏ זה הספיק לו.‏
הוא מעולם לא חזר.‏
ניסינו ליצור קשר עם אחותה של ג'ודית,‏ מרגרט.‏ לא הצלחנו.‏
הא ניתקה את הטלפון.‏
באותו רגע התברר שמרגרט נטשה אותה.‏
כעת היה עלינו להחליט מה אנחנו נעשה.‏
וראיתי שלורנס כבר מתקרב לנקודת השבירה,‏ זה היה ברור.‏
זה לא היה ברור כל כך אצל ד"‏ר וסט,‏ לא לי,‏ בכל אופן.‏
פשוט קיבלנו החלטה שנמשיך בניסויים שלנו איתה.‏
אבל אחרי אותו הלילה,‏ זה נעשה קשה מאוד.‏
זה היה כל כך מרתיע,‏ ההתנהגות שלה.‏ זה היה ממש.‏.‏.‏
היא אמרה דברים ועשתה דברים שגרמו לך.‏.‏.‏
היא הייתה צורחת בקול ההוא.‏
זה לא היה הקול שלה.‏ זה היה כמו חיה.‏
נראה שזה משפיע במידה הרבה ביותר על הנרי.‏
הוא עשה כמיטב יכולתו כדי לגונן על האחרים מפני זה.‏
אני הכרתי אותו מספיק טוב כדי לדעת שהוא הושפע עמוקות.‏
ראיתי במו עיניי כיצד אבי משתנה.‏
ואין לי שום ספק שמה שקרה במעבדה גרם לשינוי הזה.‏
אני זוכרת שהייתי בכיתה ז',‏ שנים לאחר מכן,‏
והילדים האחרים לעגו לי.‏
הם כינו אותו משוגע,‏ אמרו שאני אהיה משוגעת.‏
אז זה היה שונה מהיום.‏
היום לכל אחד יש פסיכולוג.‏ הולכים בגלל כל דבר,‏ מכה באצבע.‏
אבל אז,‏ הלכת אם זה היה משהו חמור.‏
במיוחד אם היו מעורבות בכך תרופות.‏
ובמקרה של בעלי,‏ כך היה.‏
טיפול מוקלט של ד"‏ר הנרי וסט
4 באוקטובר 1976
למה אתה אומר את זה,‏ הנרי?‏
אתה לא מבין.‏
טוב.‏
אני רואה מה קורה.‏ -‏בעבודה?‏
אני לא יכול לעזור לך אם אתה לא מספר לי מה לדעתך קורה.‏
אני לא יכול לספר לך.‏
ממה אתה מפחד כל כך,‏ הנרי?‏
אני יודעת שזה קשה מאוד,‏ אבל היינו רוצים מאוד להמשיך.‏
את מוכנה להפסיק,‏ ג'ודית?‏ -‏את מוכנה להפסיק?‏ בבקשה.‏
היינו רוצים מאוד להמשיך.‏.‏.‏
היו לנו כעשרה תארים שונים,‏ לכולנו יחד,‏
כולל אחד ברפואה,‏ שלושה בפסיכולוגיה.‏
ידענו שזה לא נורמלי.‏
ג'ודית לא הייתה נחקרת אופיינית.‏
היא הבהירה זאת היטב עד אז.‏
ואני הרגשתי שאנחנו זקוקים לעזרה.‏
קיבלתי תיק מחוקר אחר.‏
זה היה משהו שהוא חשב שכדאי שאראה.‏
הקמנו תכנית לחקר תופעות פרפסיכולוגיות
בתחילת שנות ה-‏70.‏
תופעות הקשורות לפרפסיכולוגיה,‏
כחמש שנים לאחר שבקג"‏ב ערכו מחקרים דומים.‏
לא היו לי ציפיות גבוהות בתחילה.‏
הרגשתי שכבר עשינו את זה.‏
וזה התגלה כבזבוז זמן וכסף.‏
אבל מרקוס היה חבר של חבר,‏ אז הלכתי.‏
קשה להסביר זאת.‏
אבל יכולת להרגיש משהו.‏
משקל,‏ משקל בלתי נראה.‏
האווירה הזו שררה בכל המעבדה,‏ ברגע שהוא נכנס.‏
זה היה כאילו הוא ייצג אתגר בעבורה,‏ אתגר לכוחה.‏
כל מה שראינו עד אז,‏ כל מה שג'ודית עשתה,‏
כל מה שראינו,‏
אי אפשר היה להשוות זאת למה שקרה אחרי שהוא הגיע.‏
הנחתי שיערכו את השורה הרגילה של מבדקים פרפסיכולוגיים.‏
הקלפים,‏ המכשירים המורכבים עם המספרים,‏ אבל הם לא עשו זאת.‏
הם אמרו לי שהמבדקים האלו לא מתאימים לה.‏
הדגמת שליטה באש 7 באוקטובר 1976
הדרך הבטוחה ביותר לשכנע אותו,‏
הדרך הקלה והפשוטה ביותר,‏
היא להתחיל בהדגמה.‏
עכשיו אתה מבין למה קראנו לך לכאן.‏
אי אפשר להסביר את זה.‏
אין לזה הסבר הגיוני.‏
אתה לא רואה שאנחנו חוזרים על כך עם מגוון חומרים?‏
כשהאיש מסוכנות הביון של משרד ההגנה,‏
רוברט קפ,‏ הגיע,‏ ויתרנו על הליכי הבדיקה הרגילים שלנו.‏
פשוט דיברנו איתה.‏
זה היה כל כך קשה.‏
היא ידעה.‏.‏.‏ יותר מדי.‏
תחשבי על עצם כלשהו.‏
משהו בחדר הזה?‏ -‏זה לא חייב להיות.‏
בואי נבחר משהו לא בחדר הזה.‏
טוב.‏ -‏טוב.‏
תציירי את מה שאת רואה,‏ בבקשה.‏
הדגמת חוש שישי 5ג' 8 באוקטובר 1976
ועל איזה חפץ חשבת?‏ -‏פטיש.‏
סליחה.‏ -‏סוזן?‏
סוזן?‏
את לא מפחידה אותי!‏ -‏סוזן!‏
סוזן,‏ תירגעי.‏ סוזן.‏ תירגעי.‏ תכניסו אותה פנימה,‏ בבקשה.‏
היא ציירה תלתן.‏
ב-‏1973,‏ שלוש שנים קודם לכן,‏
חזרתי ללונדון להלוויה של אימא שלי.‏ הייתי הרוסה.‏
המשפחה שלה היגרה ללונדון מאירלנד.‏
והיא הייתה גאה מאוד במוצא האירי שלה.‏
ובארון היא ענדה את אותה הסיכה
שענדה כמעט בכל יום מחייה.‏
זה היה תלתן.‏
ברגע שראיתי את התמונה הזו,‏
הבנתי שג'ודית לחשה לי,‏
"לא היית שם.‏"
וזה היה נכון.‏ לא הייתי שם.‏
אימא שלי נפטרה יום לפני שהצלחתי להגיע הביתה.‏
והאישה הזו,‏ הדבר הזה,‏ איכשהו ידעה את זה,‏
וכמה רגשות אשמה.‏.‏.‏
היא רצתה שאתנהג כך.‏ היא רצתה שאגיב כך.‏
כדי להשפיל אותי בנוכחות עמיתיי
בכך שתהפוך אותי לכל מה שהתאמצתי כל כך לא להיות.‏
התקרית עם סוזן הייתה מאוד מערערת
כי היא הראתה את כוחה של ג'ודית להשפיע עלינו.‏
היא בהחלט השפיעה על הנרי.‏
הוא התחיל לסגת,‏ מה שכלל לא התאים לו.‏
חשבתי שיתנגד למעורבות הממשלה,‏
אבל זה לא קרה.‏
הוא נסוג והם השתלטו על העניינים.‏
סוכנות הביון של משרד ההגנה
דו"‏ח 05188-‏2,‏ מכון אטיקוס
גובהה של וינסטד הוא 1.‏62 מ'.‏.‏.‏
התרחשות של משהו גדול ומסוכן בהרבה.‏
בבקשה,‏ תתרחק.‏ -‏אתה תשבור לה את היד!‏
בבקשה,‏ תתרחק!‏
בדיקת חריגה לבבית 14 באוקטובר 1976
הדופק הופיע שוב.‏ סמן את זה.‏
14 דקות ו-‏27 שניות.‏
איזשהו ביטוי גופני?‏ -‏שום דבר.‏
אלוהים.‏
היא משתינה שוב.‏ תביאו את המגבות!‏
זה טוב.‏ תודה.‏
תוודאו שהיא בסדר.‏
אחרי שהם היו עדים לדברים שכולנו ראינו,‏
זה הפך לתרחיש שונה לחלוטין.‏
לא משנה מה היו הרעיונות שהיו לי
לפני הביקור במכון.‏ מה שהיה חשוב כעת היה הביטחון הלאומי.‏
לא השארנו דבר ליד המקרה.‏
חוקרים בכירים של משרד ההגנה בחנו היטב את כל הראיות.‏
נלקחו דגימות רקמות,‏ דגימות דם.‏
מיד גובשו תכניות להשתלטות על המצב.‏
המכון ננעל.‏
השתלטנו על כל המבדקים ואיסוף המידע.‏
הפעלנו נהלי אבטחה קפדניים.‏
זה היה מאמץ צבאי מתואם
בתמיכת הדרגים הגבוהים ביותר בממשל.‏
חיילים הוצבו סביב השעון במעבדה,‏ כולם חמושים.‏
היינו שם כי האמנו בזה.‏ עכשיו רצינו לראות זאת.‏
המצלמה מוכנה.‏
מבזיק.‏
צילום היפרספקטרלי 17 באוקטובר 1976
אני חושב שיש לו.‏.‏.‏ רגע.‏
תדליקו את האור.‏
תדליקו את האור!‏
הדו"‏ח של סוכנות הביון המליץ על פעולה מהירה.‏
בחנו את הראיות,‏ צפינו בצילומי תקרית ההתקף.‏
לד"‏ר וסט לא הייתה היסטוריה של אפילפסיה או כל מחלה קשורה,‏
כך שלא סביר שהאורות המהבהבים גרמו לכך.‏
לא יכולנו לומר באופן חד משמעי שמיס וינסטד גרמה להתקף.‏
אבל כמובן,‏ גם לא יכולנו לפסול זאת.‏
נערכו כמה פגישות כדי לדון בחומרת האיום הזה.‏
איני יכול להתייחס לפרטי הדיון.‏
אך די לומר,‏
שאם אתה מתכוון לדווח לבית הלבן על משהו מטורף כמו זה,‏
עליך להיות בטוח שזה נכון.‏
השוואה בין הנחקרת לממוצע פסיכולוגי
כל ההסברים הפסיכולוגיים והתרופתיים נפסלו.‏
דגימת הדם חזרה עם רמת אלקטרוליטים גבוהה להפליא.‏
תרכובת מולקולרית לא מוכרת כלל נמצאה ברקמה שלה.‏
היה משהו בתוכה,‏ אין ספק.‏
לא מחלה,‏ לא טפיל.‏ רוע.‏
אתה חושב שאתה יודע מה גרם להתקף?‏
הנרי?‏ -‏כן.‏
אתה לוקח את התרופה החדשה?‏ -‏אין לזה שום קשר לזה.‏
הנרי,‏ חשוב ש.‏.‏.‏ -‏אני לוקח אותה.‏
אני רואה דברים בלילה.‏
אני לא יכול להפסיק לחשוב על.‏.‏.‏ הכול.‏
אני מנסה,‏ אבל.‏.‏.‏
ואפילו כשאני עם המשפחה שלי,‏ אני מרגיש בזה.‏
אני מפחד.‏
אני מפחד ממה שעלול לקרות להם.‏
אבל כן,‏ אני לוקח את התרופה החדשה.‏
הסיפור היה שכשהקג"‏ב גילה את היכולת של נינה קולגינה,‏
הם ערכו ניסוי עם צפרדע חיה.‏ זה היה ב-‏1970.‏
הסובייטים רצו לראות אם נינה תוכל להשפיע מרחוק
על דחפים ביו-‏חשמליים ברקמה חיה.‏
להאיץ ולעכב את הדופק שלה,‏ ולכאורה,‏ היא עשתה זאת.‏
אז הממשל שלנו רצה לראות אם אפשר יהיה לחזור על התוצאות האלו.‏
אלוהים!‏
למה הוא נובח?‏ זו היא.‏ היא עדיין עושה את זה.‏
היא עושה את זה לכלב!‏
איפה היא?‏ -‏אלוהים!‏
איפה היא?‏ -‏אטמו את החדר הזה מיד!‏ מיד!‏
שקט.‏ שקט.‏ שקט!‏ שקט,‏ כולם.‏
אל תזוזו.‏
רוברט,‏ מה קורה?‏
שקט.‏ -‏לא כדאי שנסתלק מפה?‏
שקט!‏
שאף אחד לא יזוז.‏ אף אחד.‏.‏.‏ אל תזוזו.‏ -‏תדליקו את האור!‏
תדליקו את האור עכשיו.‏ תדליקו את האור!‏
תתפסו אותה!‏
דארל פרייס צבא ארה"‏ב (בדימוס)
תאר לעצמך שאתה בן 23-‏22.‏
בכושר עילאי,‏ חמוש כולך.‏.‏.‏
ואתה מפחד מאיזושהי אישה
שנראית כאילו הייתה יכולה להיות המורה שלך בביה"‏ס היסודי.‏
זה מה שהלך שם.‏
אתה מבין?‏
המצב השתנה לחלוטין לאחר מכן.‏
אני חושב שבסך הכול היו שש או שבע תקריות שלא היה להן הסבר,‏
שקרו,‏ כולן מחוץ למכון.‏
בן דודו של אחד מחוקרי הממשלה כמעט נהרג בתאונת דרכים.‏
כלב תקף את אביו של אחד החיילים.‏
היה בית שעלה באש,‏ אם אני זוכר נכון.‏
וזה נמשך ונמשך.‏
כל אחד מהדברים האלו בפני עצמו יכול היה להיות צירוף מקרים,‏
אבל הסבירות שכולם יקרו יחד
לקרובי המשפחה והחברים של אותה קבוצת אנשים
באותה תקופה,‏
היא נמוכה להפליא.‏
בני ג'פרי התחיל להתעורר לילה אחרי לילה,‏
צורח מסיוטים.‏
אשתי ואני גילינו שזה שכיח בקרב פעוטות.‏
אני לא יודע.‏ אני לא יודע אם זה שכיח או לא.‏
אבל זה היה.‏.‏.‏ זה היה כל כך מתיש.‏
אני פשוט.‏.‏.‏
התחלתי לחשוב שאולי העבודה שלי מגיעה אתי הביתה.‏
ריחמתי על הסמל.‏
כלב משוטט נשך ופצע קשה את אביו.‏ פיטבול,‏ נדמה לי.‏
ואני אומר לך,‏ היא ידעה.‏
למחרת היא לא הפסיקה לנעוץ בו מבטים.‏
הוא לא סיפר לאף אחד מאתנו.‏
איש לא ידע במשך כשבוע.‏
אבל היא ידעה.‏ בכל הזמן הזה,‏ היא ידעה.‏
זו הייתה שעת לילה מאוחרת במעבדה,‏
וראיתי אטב על הרצפה,‏
בחלק האטום בתא של ג'ודית.‏
המקום הזה תוחזק בקפדנות,‏ הוא היה כמעט סטרילי,‏
כך שלא היה הסבר לדרך שבה הוא הגיע לשם.‏
בכל מקרה,‏ הרמתי אותו,‏ הכנסתי אותו לכיס
ושכחתי ממנו.‏
היינו בבית של אחותי לכבוד יום ההולדת של האחיין שלי.‏
לאשתי ולי לא נולדו ילדים אז מתיו היה יקר לנו מאוד.‏
אני זוכר שרציתי להוציא את המפתחות שלי,‏
וחשבתי ששמעתי משהו נופל לי מהכיס.‏
זה היה האטב.‏
ברט,‏ תפסיק!‏
מתיו!‏
אלוהים!‏ -‏הוא לא נושם!‏
הוא תקע אותו בשקע.‏
יכולתי ללבוש כל זוג מכנסיים באותו היום,‏ אבל לבשתי את אלו.‏
והוא מצא במקרה את האטב הזה?‏
ומכל הדברים בעולם,‏ קבלה מקומטת,‏ מסטיק,‏
זה מה שנפל לי במקרה מהכיס באותו הרגע?‏
לא בשום שלב בחמשת הימים לפני כן?‏ לא בשום מקום אחר?‏
לא בסל הכביסה,‏ במכונת הכביסה,‏ במייבש?‏
שם?‏ ביום ההולדת שלו?‏
והאופן שבו הכלב נבח,‏ זה היה.‏.‏.‏ זה היה כאילו.‏.‏.‏
מה שקרה לא היה תאונה.‏
זהו זה.‏ הספיק לי.‏
עברו עשר שנים עד ששמעתי שוב מלורנס.‏
הוא ואשתו עזבו את הארץ,‏ זמן קצר אחרי שזה קרה.‏
התפלאתי שהוא לא עזב את המכון מוקדם יותר.‏
זה היה נורא,‏ מה שקרה לאחיין שלו.‏
אני חושב שלורנס לא באמת סלח לעצמו אי פעם.‏
לא יכולנו להתעלם מהאירועים שקרו מחוץ למכון.‏
דברים רבים מדי קרו מכדי שזה יהיה צירוף מקרים.‏
אבל זה כן גרם לנו לשקול מחדש את האסטרטגיה שלנו.‏
במה נשתמש כדי להעביר אותה?‏
פנטניל.‏ החומר כגז ירדים אותה בתוך שניות.‏
זה עלול גם להרוג אותה.‏
לא,‏ לא,‏ לא.‏ -‏אתם לא יכולים להחזיק אותה שם.‏
עכשיו זה לא הזמן לרחמים.‏ -‏היא בן אדם.‏
יש סיבה לכך שיש חוקים שאוסרים על יחס כזה.‏
מי לדעתך קובע את החוקים האלו?‏ -‏זו המעבדה שלי.‏
לא,‏ כבר לא.‏ -‏פיניתי לכם מקום וישבתי בשקט.‏.‏.‏
וכדאי שתמשיך לשבת בשקט!‏
תוציא אותו מפה.‏
לא הייתי צריך לפנות אליכם מלכתחילה.‏
חכה.‏
אתה באמת חושב שאתה מסוגל להתמודד עם זה?‏
במעבדה הקטנה עם קלפי המידע ומכשירי התפיסה העל חושית?‏
אתה רואה את זה?‏
ואז זה נעלם.‏
זה חוזר,‏ אפשר לראות את זה בשאר התמונות.‏
אבל במשך אותם כמה רגעים,‏ זה לא היה בחדר.‏
אולי אפילו לא בבניין.‏
אתה מבין מה אני אומר לך?‏
אם לא נשתלט על זה,‏ לא רק אנחנו נהיה בסכנה.‏
ואם תשתלטו על זה,‏ מי יהיה אז בסכנה?‏
הבנו את הסכנה שבחופש פעולה,‏ אפילו חלקי,‏ של הישות.‏
היא הייתה חזקה להפליא.‏
ובמקום להמשיך בניסיונות להסביר זאת,‏
התקבלה החלטה לנסות לרתום אותה לצרכינו.‏
חזרי אחריי.‏ אחת,‏ שתיים,‏ שלוש,‏ ארבע,‏ חמש.‏
ההוראות שלך ברורות.‏ חזרי אחריי.‏
אחת,‏ שתיים,‏ שלוש,‏ ארבע,‏ חמש.‏
את תשתפי פעולה.‏
זו מפה המחולקת לרשת הכוללת חמישה אזורים.‏
אחד,‏ שניים,‏ שלושה,‏ ארבעה,‏ חמישה.‏
אני רוצה שתקשיבי היטב ותתרכזי.‏
ארטילריה ונשק ביולוגי
מאוחסנים באיזשהו מקום באזור הזה.‏
הביטי במפה ואמרי לי את מספר האזור שבו הם נמצאים.‏
אמרי לי איפה הם מאוחסנים.‏
את תשתפי פעולה!‏ קח את זה מפה.‏
באיזשהו מקום תמיד ארגיש אחראי.‏
כי זה היה הרעיון שלי להודיע לצבא.‏
אני לא יודע מה היינו עושים מעבר לזה,‏
אבל אני תוהה אם הנרי עדיין היה בחיים היום,‏
אם הייתי מסתפק.‏.‏.‏
בפתרון הגיוני יותר.‏
סמל.‏
אתה שומע אותי?‏
מיס וינסטד,‏ ההוראות שלך הן לגרום לסמל פרלה
לומר את המשפט הבא:
"‏הוציאו את כל הצוללות הגרעיניות מן הים הבלטי.‏"‏
שוב.‏ "‏הוציאו את כל הצוללות הגרעיניות מן הים הבלטי.‏"‏
ההוראות שלך ברורות.‏
כמה עיניים יש לדג?‏ -‏תגבירו את עוצמת הקול שלו.‏
כמה אוזניים יש לסנאי כיס?‏ כמה אפים יש לקוף?‏
כמה זרועות יש ללווייתן?‏
כמה פרסות יש לסוס?‏
כמה אפים יש לקוף?‏ -‏ד"‏ר וסט.‏ ד"‏ר וסט!‏
כמה עיניים יש לדג?‏ כמה אוזניים יש לפיל?‏
כמה פסים יש לזברה?‏ כמה עיניים יש לדג?‏
-‏הנרי.‏
ד"‏ר וסט!‏ -‏כמה אפים יש לקוף?‏
כמה אפים יש לקוף?‏
אי אפשר לשלוט במשהו כזה.‏
לא מעניין אותי מי אתה,‏ כמה כלי נשק יש לך.‏
כל הדברים האלו שקרו.‏.‏.‏
אתה לא יכול לשחק משחקים עם השטן.‏
ואם אתה עושה זאת,‏ אתה בהחלט לא יכול לקבוע את הכללים.‏
רוע שכזה,‏ עצם המחשבה על כך,‏ הדיבור על כך.‏.‏.‏
אפילו אתם שעושים את הסרט הזה ואלו שצופים בו.‏.‏.‏
אתם מזמינים דברים רעים לחייכם.‏
אני כבר איחרתי את המועד,‏ כל הדברים שראיתי.‏
זה לא היה כמו בספרים,‏ או בסרטים,‏
או כמו הדיווחים השקריים ששומעים עליהם.‏
אם המקרים האלו היו אמיתיים,‏ אני מבטיח לך שהיינו מתערבים.‏
זה אמיתי.‏ לא היה פה מידע מפוקפק.‏
לא היה פה איזה שרלטן שניסה להרוויח כסף.‏
זה היה מקרה הדיבוק היחיד שהממשל הכיר בו.‏
אין ספק שהדבר המשמעותי ביותר שגילינו הוא שזו ישות אינטליגנטית.‏
כלומר,‏ היא הייתה מסוגלת לבצע הערכה כלשהי של עלות-‏תועלת.‏
התכנית שלנו הייתה לנצל את היכולת שלה לחשוב בהיגיון
כאמצעי ראשוני ליצירת נתיב פסיכולוגי.‏
כך שהם למעשה הניחו לה לבחור,‏ לשתף פעולה או לסבול.‏
אבל זו לא הייתה בחירה אמיתית,‏ כי שתי האפשרויות גרמו לג'ודית סבל.‏
הם האמינו שאם יוכלו לשלוט בגוף הפיזי שלה,‏
בייחוד בשכלה,‏ הם יוכלו לשלוט בדרך שבה הכוח בא לידי ביטוי.‏
"‏לשלוט בדיבוק"‏,‏ זה מה שהם אמרו.‏
כאילו שזה יכול היה לעבוד כך.‏
נתקו.‏ שוב.‏
הם הביאו את האישה האומללה לקצה גבול היכולת שלה.‏
ג'ודית וינסטד,‏ האדם,‏ הרגשתי נורא בשבילה.‏
אבל לא יכולנו לעשות דבר כדי לעזור לה.‏
תפסיקו בבקשה.‏ תפסיקו בבקשה.‏
בסופו של דבר הצלחנו לגבש שיטה לוויסות הכוח.‏
ברגע ששלטנו בה,‏ יכולנו לשלוט בכוח ביעילות.‏
כשזה קרה,‏ אופי המעורבות שלנו השתנה באופן דרמטי.‏
תגובת הנחקרת לדימויים דתיים.‏.‏.‏
מניעת שינה,‏ התערבות תרופתית.‏.‏.‏
אמצעי להכעיס שדים להשגת ציות.‏.‏.‏
הבשורה על פי מתי:
'יאמרו רבים אלי בשמך גרשנו שדים.‏
זה היה.‏.‏.‏ מזעזע,‏ אך בו בזמן,‏ לא ממש.‏
ידענו שמשהו עומד לקרות.‏
אני מתכוון,‏ כמה לילות לפני כן,‏ אני.‏.‏.‏ מצאתי אותו שוכב מקופל
מתחת לכיור השירותים.‏ מדבר לעצמו,‏ בוכה.‏
הוא היה אחוז פחד מוות.‏
הנרי התקרב לקצה גבול היכולת שלו.‏
אחרי זמן מה,‏ הוא כמעט שלא נכנס למעבדה.‏
הוא היה נועל את עצמו במשרד שעות על גבי שעות.‏
לפעמים אפשר היה לשמוע אותו ממלמל מאחורי הדלת.‏
הדברים הגיעו לנקודת מפנה.‏
אני מאמין שהוא גרם לד"‏ר וסט לעשות זאת.‏
תאמין לי,‏ ערכנו בדיקת רקע מקיפה,‏ ידענו הכול.‏
ידענו על הטיפול,‏ התרופות.‏
מה שקרה לא היה תוצאה של פסיכוזה.‏
אולי כדאי שתיקח קצת חופש מהעבודה.‏
הנרי?‏ אולי תיקח קצת חופש.‏
זה לא משנה איפה אני.‏ זה נמצא בכל מקום.‏
זה כמו צל,‏ רק שהוא לא שלי.‏
אתה מרגיש שהוא עוקב אחריך,‏ הצל?‏
אני מרגיש שהוא כבר לכד אותי.‏
אם אדבר בכנות מלאה,‏ הנרי,‏ אני חושב שזה מטריד מאוד.‏
זו הסיבה שאתה משתמש בזה?‏
אנחנו תמיד מקליטים את הפגישות.‏ -‏לא מצלמים.‏
ובכן,‏ אני.‏.‏.‏ המצב נראה שונה.‏ -‏הם הכריחו אותך לעשות את זה?‏
זה כדי לוודא שלא אגיד שום דבר?‏
אני לא יודע על מה אתה מדבר.‏
הם מגזימים.‏ הם רוצים לשלוט בכול,‏ אבל הם לא יכולים.‏
זה חזק מדי,‏ עוצמתי מדי.‏ -‏תירגע.‏.‏.‏
אני מנסה לגרום לך להבין.‏ משהו קורה.‏
לך?‏ -‏כן!‏
לי,‏ ואולי לך,‏ ואולי להם.‏
בכל מי שהוא יבחר.‏
אין בעולם מדע שיכול להתמודד עם זה,‏ אבל הם חושבים שיש.‏
אפילו כבר לא משנה מה אני אומר.‏
הוא ידבר בשם עצמו,‏ אז תשתמש במצלמה הארורה שלך,‏
כתוב את שמי,‏ כתוב את המילים שלי בשמים.‏
לא אכפת לי כי אם זה.‏.‏.‏
אם הם ימשיכו ללחוץ עליו כפי שהם עושים.‏.‏.‏
השפעה על הדחפים הביולוגיים של בן אדם.‏.‏.‏
תהנהני אם את שומעת אותי.‏
טוב.‏ עכשיו אני רוצה שתתמקדי באדם שנראה בטלוויזיה.‏
תהנהני אם את מבינה.‏
אני רוצה שתגידי לי מה שמו.‏
ההוראות שלך ברורות.‏
אמרי לי מה שמו של האדם שאת רואה בטלוויזיה.‏
אלן טורקוט.‏
עכשיו אני רוצה שתאמרי לי היכן הוא נמצא כעת.‏
הנסקום.‏
משרד.‏ משרד צבאי.‏
בסיס חיל האוויר הנסקום
בוא נתקשר אליהם.‏
תגיד להם שננסה את זה עכשיו.‏
הם מוכנים.‏
הקשיבי היטב למה שאומר לך.‏
אני רוצה שתנסי להשפיע על הנשימה של טוראי טורקוט.‏ התחילי.‏
ההוראות שלך ברורות.‏
תפסיקו אותה.‏ -‏תעצרו את הקלטת.‏
תגידו לה להפסיק!‏ -‏תפסיקי!‏ אמרתי לך להפסיק!‏
תן לה!‏
בסופו של דבר הבנו מה קורה,‏
והרגשנו מטופשים כל כך שלא תפסנו
שזו הייתה כוונת הממשלה מלכתחילה.‏ להפוך אותה לנשק.‏
היכולת לאסוף מידע מודיעיני מרחוק,‏
להיות מסוגלים לקרוא את מחשבותיהם של מנהיגים זרים,‏
לדעת בדיוק מה תכנית המתקפה שלהם.‏
איפה הם ומה הם חושבים בכל רגע נתון.‏
ואם יש צורך,‏ היכולת לגרום לריאותיהם לקרוס
וללבם להיעצר,‏ הכול ממרחק אלפי ק"‏מ.‏
זה היה עתיד הלוחמה החשאית,‏
שבו תקיפות יוכלו להיות אסטרטגיות ונסתרות עד כמה שנראה לנכון.‏
דרגת הקושי בנהלי המבדקים שלהם עלתה להפליא.‏
ככל שהם לחצו יותר,‏ כך היא התנגדה יותר.‏
ובכן,‏ הישות התנגדה.‏
התייחסנו לזה כפי שהיינו מתייחסים לגילוי של כל כוח הרסני חדש.‏
חלק גדול ממה שעשינו דמה לנהלים ששימשו בניסויים אטומיים מוקדמים.‏
היה עלינו להבין את הכוח הזה,‏ אם התכוונו לנצל אותו.‏
מה אתה?‏
איך אתה בוחר את הגוף המארח שלך?‏
אמור לי את שמך.‏
הם נעשו מתוסכלים מאוד
כי כל מה שאמרה נשמע כמו ג'יבריש.‏
הם נתנו לה עוד ועוד מכות חשמל.‏
כשלא נתנה להם את התשובה שרצו,‏ הם היו מחשמלים אותה שוב,‏
הם היו מעלים את המתח ומחשמלים אותה שוב.‏
החוקרים שלנו הצליחו לבסוף
לבודד גורמים מסוימים בדיבור של ג'ודית.‏
התברר שהיא בכלל לא דיברה ג'יבריש.‏
שאל אותי מה אני.‏
מה אתה?‏
יצור חלש,‏ שאל איך אני בוחר.‏
איך אתה בוחר במארח שלך?‏
הכול ייגמר בקרוב.‏ תגיד את זה!‏
הכול ייגמר בקרוב.‏
זה רק הוכיח שהיא הייתה בשליטה כל הזמן.‏
היא פשוט משכה אותנו פנימה יותר ויותר.‏
ובמקום להפסיק,‏ כפי שכולנו ידענו שצריך,‏ המשכנו.‏
היינו קרובים מדי למשהו מהפכני באמת מכדי להפסיק.‏
זה השפיע על כולם,‏ אבל זה טיבו של כל מאבק,‏ כל קרב.‏
אם תדחף,‏ תיתקל בהתנגדות.‏
זו הסיבה שאתה רוצה להיות זה שדוחף הכי חזק.‏
שמענו אותם דנים ברעיונות ובאסטרטגיות חדשים,‏ בטכניקות שיבוש.‏
אבל אף אחד לא דיבר על המובן מאליו,‏
יש דברים מסוימים בעולם הזה שלעולם לא נבין.‏
וג'ודית וינסטד הייתה אחת מהם.‏
הישות סלדה קשות מכל מה שקשור לדת.‏
אפילו יותר משסלדה ממכות חשמל.‏
והכומר האומלל ההוא,‏ הוא היה רק כלי משחק.‏
התנגדנו מאוד למעורבות הכנסייה.‏
לא רצינו להפוך את זה לקרקס.‏
ובו בזמן,‏ היינו צריכים לזכות בשליטה בדרך כלשהי.‏
גם על זה.‏
גם טביעת אצבע על זה.‏
אתה מבין הכול?‏ -‏כן.‏
למצלמה,‏ בבקשה.‏
אני מבין.‏
יש לך שאלות?‏ -‏לא.‏
טוב.‏
הלילה האחרון ההוא במעבדה היה.‏.‏.‏ זה היה מטורף.‏
אמרו לנו להכפיל את התחמושת,‏ רק ליתר ביטחון.‏
הייתה הכנה רצינית.‏
כולם התכוננו מבחינה נפשית למה שאולי יקרה.‏
רצינו להוציא את הישות מהמעבדה.‏ לא יכולנו לעשות זאת עם אזרח.‏
היינו צריכים להפוך אותו לאחד משלנו.‏
כשהגעתי למעבדה באותו הערב וגיליתי מה עומד לקרות.‏.‏.‏
קפאתי.‏
רציתי לצרוח שלא ינסו את זה.‏
אבל לא אמרתי מילה.‏
רציתי מאוד לצאת משם.‏
רציתי לצאת מהדלת האחורית כשאיש לא הסתכל ופשוט לברוח.‏
אבל כמובן,‏ לא יכולתי.‏
הייתי צריך לעשות זאת.‏
הוא נכנס.‏ -‏קיבלתי.‏
תתכונן,‏ רב"‏ט.‏
תוציאו אותו!‏
לא.‏.‏.‏ חכה.‏
זה עבד?‏ זה עבד?‏ -‏אני לא יודע!‏
תן לה מכת חשמל.‏
היא עדיין לא בהכרה.‏
לא,‏ תראה,‏ האלקטרודות התנתקו.‏ אתה רואה?‏
לעזאזל!‏
אתה בטוח שהיא חסרת הכרה?‏ -‏לא.‏
נוכל להוסיף עוד גז?‏ -‏זה עלול להיות יותר מדי.‏
אני אכנס לשם רק אם אדע.‏.‏.‏ -‏אז אל תיכנס לשם.‏
אז לא נוכל לחבר לה שוב את האלקטרודות.‏
לא נשיג שום דבר אם הוא מת.‏ -‏תחשמל אותה שוב.‏
אני לא אחשמל אותה שוב.‏ -‏עכשיו!‏ תחשמל אותה שוב!‏
דו-‏צדדי?‏ -‏בשני צדי המצח.‏
מה אתה עושה?‏ אתה צריך להתרחק.‏
אני אבדוק לו דופק.‏ -‏זהו?‏ -‏זה הכול.‏
נתחיל לנקות שוב.‏.‏.‏
תוציאו אותו מפה.‏ קדימה.‏ קדימה,‏ מהר.‏
זה היה אסון מכל הבחינות האפשריות.‏
המשטרה המקומית התערבה,‏ כלי התקשורת.‏
כולם רצו לדעת מה קרה,‏ מן הסתם.‏
הייתה להם זכות לשמוע את הסיפור.‏ רק לא את כולו.‏
אני עדיין לא יכול לדון ביותר ממה שסיפרתי.‏
במיוחד מפני שזה קשור לאירועים שקרו אחרי אותו הלילה.‏
אבל אני יכול לומר לכם זאת.‏
טובת המדינה הייתה לנגד עינינו בבחירת האמצעים שננקטו.‏
רק לאחרונה גיליתי מה קרה לאחותי.‏
ונורא ככל שזה נשמע,‏ אני מעדיפה זאת כך.‏
היא הייתה אדם טוב,‏ בהחלט.‏
אבל אנשים משתנים.‏
אפילו אנשים טובים.‏
אני יודע שהסיפור הרשמי היה שהוא היה משוגע.‏
הוא היה מדען מטורף
שאיבד לבסוף את מה שנותר משפיותו.‏
אבל תאמינו לי כשאני אומר לכם,‏ הנרי וסט לא היה משוגע.‏
אני מניח שזה מותיר אותנו עם ההסבר החלופי.‏
תעזור לי!‏
גופתה של ג'ודית וינסטד נקברה במקום סודי אחרי נתיחת הגופה.‏
עד היום הדיבוק שלה נותר היחיד
שממשלת ארה"‏ב הכירה בו.‏
ד"‏ר הנרי וסט נראה לאחרונה בליל 23 באוקטובר 1976
וב-‏1982 הכריזו על מותו באופן רשמי.‏
מיקומו לא נודע במשך 40 שנה כמעט.‏