WEB-DL / WEBRip / WEB אורך: 1:34:25 23.976 :FPS
:הובא, סונכרן ונערך על ידי אריאל אפרתי
!צפייה נעימה
,נערתי היקרה לי" אני רוצה לכתוב ולספר לך
עד כמה, בתקופה הכל כך קצרה" ,שאני מכיר אותך
".אני אוהב אותך"
,אהובי היקר לי תמיד" אני מקווה שנמצא זה את זה
.בכל מקום שנגיע אליו" ".נשיקות, אינה
.אני כותב בבדל עיפרון"
יקירה, נסי לגנוב למעני" .עיפרון במקום כלשהו
".בהמון אהבה, יאפ"
.אני ניצול שואה מיוחד מאוד
הייתי במחנה עם אשתי .ועם החברה שלי
.ותאמינו לי, זה לא היה קל
"גנבי עיפרון למעני"
סרטה של מישל אוחיון
,עברנו שלוש חגיגות בר מצווה ,ארבע חתונות
,יום הולדת 75 ,יום הולדת 80
,יום הולדת 85 .יום הולדת 90
,‏40 שנות נישואים ,חמישים שנות נישואים
,שישים שנות נישואים .זה היום
,אינה סופ פולאק" "ג'ק (יאפ) פולאק
"ניו יורק"
...נכנסים יחד, נחמד
...נחמד בתא קטן כזה
הספרים האלה צריכים .להיות מונחים על שולחן האוכל
כל אלו תמונות שלנו ?במשך כל השנים, פה. טוב
.‏60 שנות נישואים .מזל טוב-
.מזל טוב
.פה יש תמונות יפות
.גם זו תמונה יפה
...לאור השמש אמרתי לפרחים"
.אני אוהב אותך"
...לאור הירח אמרתי לכוכבים"
.אני אוהב אותך"
...אני שר זאת כעת לעולם"
,שרק אחת מוצאת חן בעיניי"
,זו את, רק את"
כשאני שומע מוזיקה" "...כל מנגינה מביעה
"הולנד"
הדרורים על הגג" ...שורקים זאת כל היום
.אני אוהב אותך"
,לבי מלא כמיהה"
,בחלומות אני רואה תמונה"
".זו את, רק את"
זו הייתה הקהילה היהודית .מן המעמד הבינוני-נמוך
.פה גרנו, בקומה השנייה
היו לנו שם ,ארבעה או חמישה חדרים
,אמא ואבא שלי, שלושה ילדים .בדירה צפופה מאוד
.היינו עניים ולא היינו עניים
.אבי היה אדם נפלא, מעניין ומדהים
הוא הראה לנו שאפשר .לחיות בלי כסף בדרכים נהדרות
,ערבי שבת היו מיוחדים מאוד ,התפילות היו יפות
השירים היו יפים, אבל לפני שהתחלנו הוא תמיד בירך אותנו
,בתפילה מיוחדת, ברכה נהדרת
,והעובדה שאפילו אשתי הראשונה ,שהיו לי בעיות איתה
עדיין נהגה להיזכר לעתים קרובות :אחרי המלחמה
הרגעים היפים ביותר בחיי היו"
כשאביך נהג לברך אותי" ".בערבי שבת
זה הבית שגרתי בו ,מ-1937 עד 1943
.כשנאלצנו לעזוב
,אבי היה יצרן יהלומים ,היה לו מפעל ליטוש
הייתי אומרת שהשני בגודלו .באמסטרדם
.כך שהוא הלך למפעל כל יום ,הוא מעולם לא עבד בשבת
,היינו בבית. כשהייתה לו מכונית ,היה לו נהג
,תמיד היו לנו שתי עוזרות בית וכמובן, פעם בשבוע
באה מנקה לנקות .את מה שלא היה מלוכלך כלל
.אמי הייתה תמיד עסוקה בבית :תמיד שאלתי אותה
"?מה את עושה כל היום" ".והיא אמרה: "מסדרת
,יש לי זיכרונות מאושרים רבים ,ואני מאושרת כשאני רואה את הבית
אבל אז אני חושבת ,על כל הדברים שקרו בסוף
...וזה מדכא
.‏10 במאי, 1940
,שמענו המון מטוסים שטסים מעלינו
.ושמענו יריות
.וידענו שזו הפלישה
"פלישה להולנד, בלגיה ולוקסמבורג"
.הייתי צעירה. הייתי בת 17
אני מניחה שבגיל 17 ,לא דואגים כל כך
ולא חושבים כל כך .על מה שיקרה
הצבא ההולנדי החזיק מעמד .חמישה ימים
...ביום החמישי הפגיזו את רוטרדם
.הם פשוט מחקו את מרכז העיר
,הם אמרו: "אם לא תיכנעו עכשיו
נעשה מחר אותו הדבר" ".באמסטרדם
בני ארצי..." -הרגע החשוב ביותר" .היה עזיבתה של המלכה
אני זוכר שבכיתי כשהמלכה נשאה נאום מיוחד ברדיו
,ואמרה: "נדאג לכם מלונדון ".אך כרגע מוטב לעזוב
.יש לי ביקורת כלפי המלכה .המלכה וילהלמינה, אם הממלכה
,בטי קנופ ,ניצולה ידידת המשפחה .אנשים העריצו את המלכה
.היא הייתה משהו יוצא מן הכלל
.אין לי מילה טובה לומר על כך
.העזיבה שלה הייתה תחילת הסוף .אבל לא ידענו עד כמה נורא זה יהיה
"יהודי"
.דברים החלו לקרות ,לא יכולת לנהוג יותר במכונית
.היה עלינו למסור את האופניים שלנו
היה עלינו למסור .את מכשירי הרדיו שלנו
ואז היה עלינו למסור .את כל חפצי הערך שלנו
לא הייתה לנו תחושה .שחיינו נתונים בסכנה
בכל תקנה כזו חשבנו .שנוכל לחיות עם זה
היה מותר לנו לעשות קניות .רק בין ארבע לשש
אז יצאנו לקניות .רק בין ארבע לשש
מורים לא הורשו ללמד יותר ,באוניברסיטאות ובבתי הספר
.אז הם לימדו בבתי הספר היהודיים
אני זוכר שבשנה הראשונה .עדיין נסענו לים
"הכניסה אסורה ליהודים"
בשנה הבאה .כבר לא הורשינו להגיע לחוף
.ובכל זאת נפגשנו וחגגנו ימי הולדת
.‏6 ביוני, 1943
הלכתי למסיבת יום הולדת .של ידיד שלי
נכנסתי לשם ועשו הכרה
,מניה פולאק אשתו הראשונה של ג'ק .ביני ובין זוג נפלא
אמרתי שלום, והמחשבה היחידה :שחלפה בראשי הייתה
".הם לא מתאימים בכלל"
מניה הייתה אישה נפלאה ...כשהייתה טובה, ובלתי אפשרית
פעמים רבות היא הפסיקה .לדבר איתי למשך שבוע
ואחרי שבוע היא הייתה לפתע .האישה המקסימה ביותר
היה לה שיער מתולתל ,בגון בלונד-אדמוני יפהפה
אם היית מסתכל ,על מרכיבי הפנים שלה לחוד
,היא לא הייתה יפה כל כך ,לא היה לה אף יפה
,לא היו לה עיניים יפות
אבל הכול יחד היה משהו .יוצא מן הכלל
.מניה לא הייתה בשלה לנישואים :ב-1941 אמרתי למניה
.זה לא יכול להימשך" ".בואי נישאר יחד במלחמה
.היא אמרה: "לא, אני מסכימה איתך ".בוא נתגרש אחרי המלחמה
...היא ישבה בחיקו ,אז אמרתי שהם לא מתאימים
של אביו של הנער ,שהייתה לו יום הולדת
,שמן הסתם פלרטט איתה גם כן ,והתלהב ממנה
.כל הגברים התלהבו ממניה
לעולם לא אשכח ,שנכנסתי לחדר ההוא
,ראיתי נערה יפה יושבת שם
,וחשבתי: "אלוהים ".הלוואי שהייתי נשוי לנערה הזו
.לעולם לא אשכח זאת ואז התחלתי לדבר איתה
.בזמן שמניה פלרטטה עם כולם
אני זוכר שדיברתי כל הזמן .עם הנערה הנפלאה הזו, אינה סופ
,היא הייתה אמידה מאוד ,ואני הייתי עני, למעשה
.והפער בין עשירים לעניים היה עצום
חשבתי: "זה עניין חולף, לעולם ".לא אראה שוב את הנערה הזו
העם הגרמני יכול שוב"
"...לזקוף בגאווה את ראשו"
בתחילה, כשהיטלר נשא את הנאומים האיומים שלו ברדיו
כשהוא צורח שהיהודים שולטים ,בעולם והוא יהרוג את כולם
,בטי פולאק ,אחותו של ג'ק חברת המחתרת ההולנדית :האמנתי לו. אמרתי ".האיש הזה יעשה את זה"
,וכל האחרים אמרו: "לא ".אל תיקחי את זה ברצינות כזו
אני הייתי היחידה במשפחה ,שירדה למסתור
כי אמרתי: "אוכל להילחם בגרמנים או לשרוד
,רק אם אאמץ זהות חדשה" ולא אניח להם לדעת שאני יהודייה
".או שיש לי קשר ליהודים"
בתחילה לא היה קל ליהודים .להצטרף למחתרת
,הם היו זקוקים לפיליפ, בעלי
כי הוא היה קצין ,וידע הרבה על כלי נשק
.איך להילחם בגרמנים
,רציתי לרדת למסתור והיו לי הרבה חברים
.גויים ויהודים שהיו במחתרת
הם רצו מאוד לעזור לי .ולמצוא לי מקום מסתור
,זייפנו תעודות זהות
,(לואיז (ויסיה חברת ילדות של אינה .זו אמנות לשמה
עליך להיות אמן .כי זה מורכב כל כך
...הלכנו יחד לצלם כדי ...כן, התמונה היפה, הראיתי אותה-
.תמונות שנועדו לתעודות מזויפות
:אבל אבי שמע על זה ואמר
.את לא הולכת" .את לא יכולה ללכת
,אם יבואו לעצור אותנו" ,ארבעה אנשים, ונהיה רק שלושה
.אנחנו נישא בתוצאות" .את לא יכולה לעשות לנו את זה
".זה לא הוגן" ...הם יחשבו על-
".ואני מרגיש שאני יכול להגן עלייך"
אני חושבת שהוא לא ממש הבין .שעם הגרמנים זה עניין שונה לחלוטין
,אבי היה חבר במועצה היהודית ,מה שזיכה אותו, עד שלב מסוים
.בזכויות יתר מסוימות
.העניים גורשו ראשונים ,לאחר מכן בני המעמד הבינוני
.ואז העשירים
כך שההבדל בין עשירים לעניים מעולם לא בלט באופן נורא כל כך
.מאשר בשנים אלו
.בכל לילה פשטו הגרמנים על בתים
!אמרתי לפתוח
...דפקו על דלתות
.ושאלו אם גרים שם יהודים
אני זוכר שהלכתי לשירותים ,‏10-15 פעמים בכל לילה
.כי הייתי מפוחד כל כך
,יצאתי החוצה רק אחרי שמונה ובאחד הערבים האלה החלטתי
,ללכת לבית שבו גרו ג'ק ומניה
.לנסות לשכנע אותם לרדת למסתור
.היו לי קשרים, יכולתי לסדר את זה
אבל כשצלצלתי בפעמון שלהם ,זה היה אחרי שמונה
ראיתי אותם עומדים ,בפנים אחוזי אימה
כי רק הגרמנים באו .אחרי שמונה בערב
אבל לא יכולתי לשכנע אותם .שהגרמנים יהרגו
עדיין עבדתי כרואה חשבון ,והיו לי לקוחות
היו לי פגישות למחרת עם לקוחות יהודים
שעזרתי להם להסתיר .נכסים מהגרמנים
כך שהרגשתי שאני נושא .גם באחריות עצומה
ניתנו מאה אישורים ,לשימוש בחשמליות
.ואני הייתי אחד מהמאה
.באמת חשבתי שאני אדם חשוב
...הייתי אדם חשוב לזמן מה ...ידעתי שאתה לא-
אחי אמר: "אנחנו חזקים ואנחנו ,צעירים, יהיו לנו קשה מאוד
".אבל אנחנו נשרוד"
כך שעזבתי את הבית כמו מישהו שכבר איבד
.את חלקה הגדול של המשפחה
,אבי היה רואה חשבון .והיה לנו משרד משותף
:הגרמנים נכנסו בסערה ואמרו ".כולם החוצה"
.כל היהודים הוצאו החוצה
והם הוליכו את כולנו .דרך אמסטרדם
.הגרמנים ראו ביהודים חיות
כשהגענו לכיכר הם הוציאו .עשרה איש מתוך ה-400
.ואני הייתי אחד מהעשרה
.הם העמידו אותנו מול הקיר
ואז באו עשרה גרמנים .ברובים שלופים
,וליהודים יש תפילה מיוחדת .שמע ישראל", אל מול פני המוות"
ובאמת חשבתי באותו הרגע .שזמני הגיע
.הם לא הרגו אותי. הם ירו באוויר
.כל הגרמנים התגלגלו מצחוק
.הם בעטו לי בגב והרשו לי ללכת
זה העניק לי מידה עצומה :של כוח רצון לומר
,אם שרדתי את זה" ".אולי יש לי סיכוי
.שני השכנים שלנו ניסו להתאבד
,זה היה זוג קשישים ...הם פתחו את הגז
,אני זוכרת שהבטתי דרך החלון ,הוציאו אותם החוצה
.הם שכבו על הדשא, והם שרדו
,בצד הזה, מס' 18 ,גר זוג צעיר
.הוא ואשתו וילדה בת שנתיים
.הם ניסו להתאבד והצליחו
.אחי, בנו, נלקח בפעולת תגמול
בסופו של דבר שלחו אותו .למחנה הידוע לשמצה מאוטהאוזן
,בנו סופ אחיה של אינה הגרמנים כל הזמן הבטיחו לאבי
.שישחררו אותו
...וקרוב לוודאי כבר מחר
ואני זוכרת שגיסתי הלכה לגשר .כדי לקבל את פניו
.מובן שזה מעולם לא קרה
:לאחר כל התקנות, הגרמנים אמרו ".עכשיו ננקוט צעד משמעותי"
הצעד המשמעותי .היה הגירוש, לכאורה
:הם אמרו, פחות או יותר
,ניקח אתכם למחנה עבודה" קחו איתכם
,שתי חולצות חמות" "...זוג נעליים אחד, ממחטות את כל הדרוש לכם, אתם יכולים" ".לקחת איתכם דברים קטנים
.ולפתע, כולם התחילו לארוז ,היה עליך לעזוב את ביתך
,עם כל הרהיטים, התקליטים .הספרים שלך, עם הכול
למחרת עצרה משאית הובלה ,מול הבית
,הם רוקנו את הבית .וכל הרהיטים נשלחו לגרמניה
‏"ביולי 1943 ג'ק ומניה מגיעים .למחנה המעבר וסטבורק, הולנד
‏"בספטמבר 1943 אינה ובני משפחתה
".מגיעים במשלוח האחרון"
וסטרבורק הוקם במקור .על ידי ממשלת הולנד
כשבאו יהודים גרמנים להולנד ,ניסו לשכן אותם בבתי משפחות
אך לאחר זמן מה באו רבים כל כך, שעשינו משהו
:שלא היינו צריכים לעשות הקמנו את וסטרבורק לפני המלחמה
אותם גרמנים יהודים היו אחראים .כשאנו הגענו לווסטרבורק
.הם השתמשו בכוחם בכל דרך
למעשה, הם השיבו לנו .על היחס הלא הוגן שקיבלו מאיתנו
.אני אפילו לא מאשים אותם על כך
הגענו לשם בערב .והוכנסו לאולם הרישום
:ואז באמצע הלילה אמרו לכולם
,אתה הולך לצריף הזה" ".אתה לצריף ההוא
,ביררתי לאן תגיע משפחת סופ
וחשבתי: "אני רוצה ".לפגוש את הנערה הזו
:אז ג'ק ניגש לרשות הדיור ואמר
אתם יכולים לדאוג" "?שאשוכן בצריף מס' 64
"פולאק"
.שלושתנו היינו באותו הצריף
.ג'ק, אשתו מניה ואני
,יכולתי לראות את המיטה של מניה .ומניה יכלה לראות את המיטה שלי
.שתינו היינו בשורה השלישית
אני לא זוכרת בדיוק ,את הפגישה הראשונה שלנו שם
:אך הוא בוודאי אמר משהו כמו ...את זוכרת שנפגשנו"
"?ביום ההולדת ההוא" .וכך זה התחיל
לרוב, בערבים יצאנו לטייל ."ב"שדרת האומללות
היה שם חושך מוחלט .אז הפרטיות הייתה רבה
.ולא היינו היחידים .היו זוגות בכל מקום
היינו מטיילים שם עד שעת העוצר ,כשהייתה נשמעת אזעקה
.והיו לנו חמש דקות כדי לחזור
.וסטרבורק היה מיוחד במינו
לא היה מחנה .כמו וסטרבורק באירופה
.היה לנו מגרש ספורט
.היו לנו שם משחקי כדורגל
.היה לנו בית חולים
כל ההורים נאלצו לעבוד כך ,שהיה עלינו לעשות משהו עם הילדים
.לכן הקמנו עבורם בית ספר רגיל
היה לי מזל, הייתי טוב בארגון, וכך .קיבלתי את תפקיד מנהל ביה"ס
כל זה היה חלק מהעמדת הפנים ,שווסטרבורק לא היה נורא
ושהמחנה הבא עשוי להיות .דומה לווסטרבורק
והייתי אומר ש-90% מהאנשים .בווסטרבורק האמינו בזה
"מחנה וסטרבורק"
"יד זיכרון, מחנה וסטרבורק"
.אני זוכר שהגענו למחנה דרך היער
.העצים לא נראים זקנים בכלל
.הם לא נראים זקנים כמוני
?"ושם הייתה "שדרת האומללות
.כן, זו .שם. כן-
.ושם היה מגרש הספורט .מגרש הספורט, כן-
.'כאן רצתי 1,500 מ
.ניצחת, מה? -לא
.מוזר. -מוזר? -כן
כן, היינו שם, ואיך זה יכול להיות ?שבאמת היינו שם
הוא זכה בלבי בזכות .העקשנות שלו, הייתי אומרת
.התחלנו להתאהב זה בזה .הרגשתי בזה מיד
לא יכולנו להיפגש יותר מדי .בצריף עצמו
.אני חושב שתמיד נפגשנו בטיולים
,החזקנו ידיים והתחבקנו ...והיו מזמוזים
.בכל פעם שזה התאפשר
...אבל זו בערך מידת
.הרומנטיקה
.רוצה עוד? -כן
.אני יכול לעשות יותר מזה .כן, כן-
,ניסינו לשמור על כך בסוד .לא רציתי שהוריי ידעו
אבי מעולם לא התלהב ,מהחברים שלי
וידעתי שאין ספק .שהוא לא יתלהב מזה
.ומובן שלא רציתי לפגוע במניה
.אני אהבתי מאוד את מניה
,היא הייתה מאוד נחמדה .גם כן אליי
,אלישבע (ליסיה) אורבך אחותו של ג'ק
אחרי המלחמה ,כשביקרתי את מניה
:שאלתי אותה פעם ?מניה למה התחתנת עם יאפ
:היא אמרה ,אני אגיד לך את האמת
אני אהבתי כל כך את האבא שלך שאני לא רציתי לצער אותו
,ואני חשבתי, לא ...אני לא אפרד מ
עכשיו בזמן הקשה הזה .מיאפ
ברגע שזה הפך לעניין רציני ,ואנשים סיפרו למניה על כך
.מניה אמרה: "אסור לזה להימשך ".אני לא רוצה שתהיה לך אהובה
,היא אסרה על יאפ להיפגש איתי
.וכך החלה חליפת המכתבים
,יקרה שלי" ...רק כמה מילים בחיפזון רב
.את במיטה, אני במשרד שלי"
והכי נורא שמניה שוכבת במיטתה" .וצופה על מיטתך במאה עיניים
,אם יש פסול בקשר שלנו" זו העובדה שאת חוששת
שבשל נישואיי המצערים" ,עם מניה
נדחפתי לזרועותיה" .של הנערה הפנויה הראשונה
.אל תחששי מזה. אנא" 'כי אני רוצה לקרוא לך 'אשתי
מאחר שאני מרגיש" ,שאנו דומים יותר
לאחר כמה שבועות, מאשר" ".בשבע השנים שהכרתי את מניה
.האזעקה הראשונה נשמעת כעת ,כך שאם אפסיק עכשיו
.אגיע לאזעקה השנייה" .שינה מתוקה וערבה
".בהמון אהבה, יאפ"
תמיד אמרתי לו שהיה לי חבר מגיל 12
שהייתי מטורפת עליו, והוא נתפס ,בפשיטה לפני שהחל הגירוש
.'בפשיטה מבית לבית, ב-42
,לא היה לי מושג, כמובן ,אם הוא יחזור
רודי הכהן למרות שהתקוות שלי והמחשבות שלי היו
,שאם מישהו ישרוד .בחור צעיר ישרוד
ותמיד אמרתי ליאפ שאם הוא יחזור ,ואתה תחזור
,ושניכם תעמדו מולי .אני לא יודעת מה אעשה
...יהיה עליי לבחור
ותמיד חשבתי שהמעשה ההוגן .הוא לבחור ברודי
,היא סיפרה לי דברים רבים עליו והיא אמרה לי גם
...ש"כל עוד אני לא יודעת איפה הוא
,אם הוא יחזור" ".הוא הבחירה הראשונה שלי
,היא לא ידעה שהוא מת לפני זמן רב
כי הוא מת זמן קצר .לאחר שנלקח לאושוויץ
הדבר היחיד שאני באמת מתחרטת עליו
הוא שכשב-1941 החברים הכי טובים של הוריו של רודי
.עזבו את הולנד כדי להגר לאמריקה ,הם חיבבו מאוד את רודי
ושאלו את הוריו .אם יוכל להצטרף אליהם
אבל אנחנו התנגדנו לזה .מאוד, כמובן
,הוא לא רצה לעזוב אותי .אני לא רציתי לעזוב אותו
,חשבנו על כך ואמרנו: "לא ".אנחנו לא יכולים לעשות את זה
,מובן שלו עשיתי זאת ,הוא היה נוסע לארה"ב
.וקרוב לוודאי שהיה שורד
.אני חושבת עליו לעתים קרובות
...הוא היה
.חלק כה גדול משנות הנעורים שלי
...אז
.זה תמיד נוגע ללבי
.למעשה, בדיוק כמו אחי
...אני משתמשת בשניהם
.כמייצגים את כל השאר
‏"רודולף הכהן, 4-6-1922 "אמסטרדם, 30-9-1942 אושוויץ
,ביה"ס מרלבורו" "לוס אנג'לס
קשה מאוד לספר לכם על השואה ,כי אני לא מבין את זה
,ואם אני לא יכול להבין את זה איך המורים הנפלאים שלכם
שמלמדים אתכם על השואה ?יכולים להסביר לכם את זה
.היה לנו מזל גדול ?אתם יודעים למה היה לי מזל
.היינו במחנה ריכוז .לא היינו במחנה השמדה
וכשאני מביט בילדים ,דמעות עולות בעיניי
כי אז אני נזכר בילדים שלי ,בווסטרבורק, ילדים כמוכם
,שהענקנו להם חינוך נפלא
.ובכל שבוע יצאה רכבת
,וסטרבורק-אושוויץ .אושוויץ-וסטרבורק
והילדים לא ידעו. הם חשבו ,שהם עוברים למחנה אחר
.וכולם נרצחו
בכל שבוע היה עליהם לשלוח ."‏2,000 איש ל"מזרח
,ולא היה אכפת להם מי אלו היו
כל עוד היו להם .‏2,000 איש למשלוח
אז בכל יום שלישי בבוקר .יצאה רכבת בשש
המטרה העיקרית של כולם בווסטרבורק הייתה
להתחמק מהמשלוח .של יום שלישי הבא
- חיית רק יומיים .ביום שלישי וביום רביעי
.ביום חמישי התחלת לרעוד
ביום שישי נאמר לך .שעליך לעזוב ביום שלישי
.ביום שבת ניסית להתחמק מזה
ביום ראשון נאמר לך ,שתהיה חייב לצאת
.וביום שני התחלת לארוז
,ארזת הרבה לבנים ,הרבה בגדים טובים
,הרבה עניבות .כן, אתה נשלח למחנה עבודה
ביום שני בחצות הם נכנסו .והקריאו את הרשימה בכל צריף
,זה היה בדרך כלל באמצע הלילה וברגע שהוקראו שמות האנשים
,בטי קנופ ,ניצולה ידידת המשפחה .נשמעו צרחות ובכי
,הכול היה בסדר אלפביתי ,כך שאם דילגו על שמך
.ההקלה... ההקלה שאנשים חשו
.כי יכלו להישאר עוד שבוע
,וסטרבורק-אושוויץ" "אושוויץ-וסטרבורק
,לעולם לא אשכח ,יום שני אחד בערב
...לפתע, שמי... פולאק ג'ייקוב
".אמרתי: "אלוהים ,ואז הם הקריאו תאריך אחר
.תאריך לידה ,איש אחר ששמו היה כשמי
.אבל תאריך הלידה שלו היה שונה
"...פולאק, פולאק, פולאק"
.היהודים הגרמנים ניהלו את כל זה
מפקד המחנה בא ,רק כשהרכבת יצאה
,ועבר שם .אך האנשים האלה ניהלו זאת
,וחלקם... נורא לומר זאת אבל חלקם התנהגו באותה אכזריות
.כמו הנאצים. באמת
‏"מעולם לא היו יותר מ-30 ".סוהרי אס-אס בווסטרבורק
לעתים קרובות היו זקוקים לי לעזור .לאנשים לעלות לקרונות הבקר
"לצעירים אמרתי "שלום ,"ו"עוד נתראה
ו"אני מקווה ".שלא תעבדו קשה מדי
אבל הזקנים, והבאתי אנשים בגיל 70, 80, ו-90
,לקרונות הבקר... "אלוהים "?מה הגרמנים יעשו באנשים בני 90
,כשההורים שלי הופיעו ברשימה ,לא ידענו מה יקרה להם
הדבר היחיד שחששתי מפניו .הוא שייאלצו לעבוד קשה מדי
הם לבשו את הבגדים .היפים ביותר שלהם
:אמרתי לאבא שלי ,הנעליים שלך לא מספיק חזקות"
,אתה הולך למחנה עבודה" ".קח את הנעליים שלי
.ליוויתי אותם לרכבת ,העליתי אותם לקרון הבקר
,כמו שהעליתי את כולם לקרון הבקר ועדיין לא הייתה לי הרגשה
.שזהו זה, זו הפרידה הסופית
.לא היה לי מושג שהם יירצחו
ויומיים לאחר מכן .אבי ואמי נרצחו בגז בסוביבור
יש לציין שהקברט היה תמיד .בימי שלישי בערב
אני שר את סרנדת וסטרבורק שלי"
"סרנדת וסטבורק" של ג'וני וג'ונס
,ליד המסילה" "...ירח כסוף זורח מעל השדות
,לא היה קל להיכנס לשם .היה צורך בקשרים
:היו אנשים שאמרו ".לעולם לא אלך לשם"
,אנחנו במחנה" ,איזה צורך יש בבידור הזה
הכול נעשה כדי לרצות" ".את הגרמנים
.מפקד המחנה התלהב מזה
ואני חושבת שבזכות זה האנשים ,האלה נשארו זמן רב במחנה
כי בסוף בא הקץ .על הקברט ועל האנשים
"תזמורת מחנה וסטרבורק"
.‏"יום שישי, 3 בדצמבר 1943
היום אחר הצהריים נהניתי להאזין" ל'סונטת קרויצר' של בטהובן
.שניגנו ד"ר וייס ופולאק"
.כל כך יפה"
מחשבותיי היו כתמיד, אך במיוחד" .כשאני שומע מוזיקה, איתך
אני רוצה לכתוב ולספר לך"
עד כמה, בתקופה הכל כך קצרה" ,שאני מכיר אותך
.אני אוהב אותך"
,אני מרגיש, כשאני איתך" ,ולמרבה הפלא, גם כשאיני איתך
תחושה של שלווה שמעולם" .לא חוויתי עם נערה אחרת
יש לי תחושה שאנו מבינים" .זה את זה לחלוטין
.אפילו כשאיננו מחליפים מילה"
,דעי לך שמעל הכול" במחשבתי אני רואה
תמונה של נישואים אידאליים"
שבהם הבעל והאישה" ,חולקים במטרה משותפת
שבהם כל אחד משלים את רעהו" .ותומך בו
עלינו לצאת לעתים קרובות" ,ולהקשיב למוזיקה טובה
,עלינו לצאת ולראות הצגות טובות"
.וכך להתקרב זה לזה"
,לילה טוב, נערה מתוקה שלי"
.המון נשיקות"
".יאפ"
.השתמשתי באחותי .היא שימשה כשליחת האהבה
היא מסרה את המכתבים שלי .ליאפ, ולהפך
.פה היה בית הספר. -כן
,לו הייתם ילדים יהודים ב-1942
.הייתם הולכים שם לבית הספר
.והוא היה המנהל שלכם
כל הילדים הקטנים... ואני הייתי .מנהל ביה"ס פה, בווסטבורק
.לפני 63 שנה
?מה עשו הילדים פה ?מה הם עשו כל היום
.היה לנו בית ספר נהדר
.היו לי מורים נהדרים. פרופסורים
,ובכל שבוע באו עוד ועוד ילדים
.רק מפני שהיו יהודים
היה להם מגן דוד .ורק היהודים נעצרו
אני יכול לדבר על הרבה .מספרים במלחמה
אבל אם תחשבו ,שחצי מיליון ילדים נרצחו
.זה הנורא ביותר
אתם צריכים, כולכם, להבין .שיש לכם מזל גדול
...כי אתם חיים בעולם נורמלי ,לא עולם נורמלי לגמרי
,שדברים רבים לא קורים ,אבל אתם יכולים ליהנות
,אתם יכולים לאכול
ואתם יכולים לעשות ,את כל הדברים הרגילים בחיים
וכל הילדים שהלכו פה לבית הספר
.לא יכלו לעשות את זה
רובכם קראתם ודאי ?"את "יומנה של אנה פרנק
.זה הספר השני הנקרא ביותר בעולם
אני יכול לומר לכולכם
"ש"יומנה של אנה פרנק
.יכול להיות קו מנחה בחייכם
...בן כמה היית אז .‏-אז הייתי... אני עכשיו בן 93
אני מרגיש צעיר שוב .כשאני יכול לדבר עם ילדים
.אתה עצמך יהודי? -כן
,אתם רואים, ילדים .זה אדון שהוא יהודי
?אתם רואים הבדל בינו לביני
.לא? -אין הבדל
.אין הבדל, אבל זה באמת כך
.אין שום הבדל
אחד הדברים שאני אומר מיד ,לכל הילדים
,ואני אומר את זה גם עכשיו
.אל תהיו גזעניים
.אין הבדל בין יהודי ללא יהודי
.אין הבדל בין שחור ללבן
,כולנו נולדנו באותו האופן
.וכולנו נמות באותו האופן
,כדי ליצור עולם טוב יותר
צריך לנסות למצוא שלום
ולעשות שלום, דבר קשה מאוד
בעולם שיש בו .מלחמות רבות כל כך
?אמרתי מספיק, בסדר
.אינקה היקרה מאוד שלי"
,בהתחשב בנסיבות" .מניה תקשה עלינו את החיים
,לא נוכל לצאת לטיולים"
והסיכוי לקשר קרוב" .יהיה מועט ואפילו אפסי
.אל תניחי לזה לייאש אותך" עלינו לשאוב כוחות מן הידיעה
שיש פה מישהו שהופך את החיים" .לראויים לחיות
אולי תוכלי לאמץ חלק" מפילוסופיית החיים שלי
שבכל דבר, אפילו בדברים" ,הקודרים ביותר
.יש לחפש את נקודת האור"
ואפילו אם אינך יכולה" ,למצוא כל אור
עלייך לחשוב על העתיד"
שבו מצפה לשנינו" ".בסופו של דבר האושר
קרוב לוודאי שמה שאפשר לי ,להמשיך, במכתבים שלו
,הוא החוכמה שלו ,בשל היותו מבוגר בעשר שנים
ובעל ניסיון חיים עשיר .בהרבה ממני
.והאופי שלו .האופי האופטימי והעליז שלו
הוא תמיד ניסה לעודד אותי .כשהייתי מדוכאת
נוכחותו של יאפ ורגשותיו כלפיי .עזרו לי מאוד
היום שלפני המשלוח" .הוא תמיד מורט עצבים
עליי להודות שזה מתחיל" ,לערער אותי פה
בעיקר מפני שלעולם אינך יודע" .מה מצפה לך למחרת
,אינקה היקרה" .עכשיו 11 בבוקר
אני אחרי טרנספורט מייאש" .עם חמותי
היא הייתה חזקה מאוד" .וכך גם מניה ואחיותיה
עליי לומר לך בכנות" שהיה לי קשה
כפי שהיה" .כשחלק מיקיריי הלכו
.כל עזיבה מדכאת אותנו"
.אבל עכשיו הסתיים המשלוח הזה"
.זה המצב ועלינו להמשיך הלאה"
עלייך לראות זאת כפי שאני רואה" .את העזיבה הקרבה שלנו
‏"אם 100,000 יהודים מהולנד ,כבר נאלצו לעבור את זה
?מדוע לא אנחנו" ,במיוחד מפני שאנו צעירים
אם אוכל לכנות את עצמי כך" .בראשי המקריח
אני מקווה מאוד" שעכשיו תוכלי להראות לי
.איזו אישה חזקה בכוחך להיות"
אני חושב שעלינו להתחיל" לאט להכין את חפצינו
.כי בכל מקרה ניאלץ לעזוב"
".בהמון אהבה, יאפ"
,הגרמנים תפסו את בעלי אני זוכרת שכשבאו לקחת אותנו
,בטי פולאק ,אחותו של ג'ק חברת המחתרת ההולנדית בעטתי באקדח שלו .מתחת לכיסא
,ומובן שהם מצאו את האקדח
.וזה כבר מספיק להרוג אדם
יכולתי לשמוע בחדר הסמוך .איך חקרו אותו
.היו הרבה עינויים והרבה צעקות
המילים האחרונות שאני ופיליפ אמרנו זה לזה
.היו כשנעצרנו הסוהרים דאגו שנוכל לכתוב
על פתק קטן בבדל עיפרון .כמה מילות פרידה
הוא כתב: "תמיד היית החברה ".הטובה ביותר שעמדה לצדי
.ואת זה אני נוצרת בלבי
.‏"12 בפברואר 1944
,מתוקה שלי"
הבוקר קיבלנו את ההודעה" .שנועבר למחנה אחר
.לכן התחלנו לארוז מיד"
.זה הערב שלפני עזיבתי"
,שלמרות הכול" .עדיין באה כהפתעה
כל מה שברצוני להגיד הוא" ,שעזיבתי מעציבה אותי מאוד
.ורק מסיבה אחת"
אני מקווה שתבואי" .במהרה בעקבותיי
איני יכול לומר לך איזו" ,הרגשה איומה זו לעזוב אותך כך
.אבל איני יכול לעשות דבר"
,אינקה היקרה מכול" זה לא רק מכתב פרידה
אלא תקווה לפגישה" .מהירה מאוד שלנו
".חיבוקים ואהבה, יאפ"
ג'ק ומניה נשלחים" .למחנה הריכוז ברגן-בלזן
".אינה נשארת בווסטרבורק"
...רק רגע. התרגום באנגלית הוא
זכור את שעשה לך עמלק" "...בדרך בצאתכם ממצרים
אבל את יכולה לתרגם את זה .לחיים בימינו
זכרי מה היטלר עשה לנו .כשעזבנו את הולנד
,סופיה נכדתם של ג'ק ואינה ?מה אתה יכול לספר לילדים שלך
:אינה אמרה לי פעמים רבות ,אל תספר להם יותר מדי"
".כי אתה תפחיד אותם" ,ולפעמים... מצד שני
אם ניצולי שואה לא ישוחחו ,עם הילדים שלהם
:הילדים ישאלו את עצמם
מה מסתתר" "?מאחורי השתיקה הזו
...זה מתחיל
שתהיי לא כמו הגברים החשובים ,בחיים היהודיים
אלא כנשים החשובות .בחיים היהודיים
"מצות"
.רואים, זה מגן דוד
מרגריט, שוחחת עם סופי על מה שסביה עברו
?או שעדיין לא
,מרגריט בתם של אינה וג'ק לא ממש שוחחתי על המלחמה
,עם סופי .אנחנו עושים את זה לאט לאט
,סופי היא ילדה רגישה מאוד
אני חוששת שלא יהיו לה .סיוטים או משהו
.כמו שהיו לך. רק שלא ידעתי
היא סיפרה לי את זה .לפני כמה שנים
ביליתי חלק גדול מהילדות שלי
בניסיון למצוא דרכי מילוט .מהבית שלנו
...היו מיליוני מקומות מסתור
.ואני עדיין חולמת על הנאצים
אני חושבת שמרגריט ,דמיינה הרבה דברים
וחלמה כאילו שהיא .זו אני שנמצאת שם
.כן
היא העמידה את עצמה במקומי
,'במידה כזו, שכשלמדה בקולג כמו כל הילדים
,היא אכלה הרבה סוכרים .ועלתה לפחות 4.5 ק"ג
,אמרתי לה: "את יודעת מה .מרגרט? תאכלי קצת פחות
,בחופשה הבאה כשתבואי הביתה" ".תרזי קצת
...והיא רזתה ורזתה ורזתה
.עד שהפכה לאנורקסית
.הייתי מקרה מוקדם
ואז זה נמשך ,בדיוק אותה תקופה
,שנה וחצי, כמעט שנתיים ,שהייתי במחנה
ובסוף הבנתי שהיא גם .בדיוק באותו הגיל
שלושה חודשים לאחר מכן"
אינה מופיעה ברשימת המשלוח" .למחנה ההשמדה אושוויץ
אביה מצליח להסיר את שמה" .מהרשימה ברגע האחרון
,במקום זאת" ".אינה נשלחת לברגן-בלזן
הסיכויים להישלח לברגן-בלזן .במקום לאושוויץ היו 1 ל-9
‏90,000 איש נשלחו .מווסטרבורק לאושוויץ
.רק 10,000 נשלחו למחנות אחרים
.כך שהסיכויים היו אפסיים
.אני ואינה נפגשנו שוב בברגן בלזן
כשהגענו לתחנה ,היה שם אדם שהכרתי
ושאלתי אותו בהתלהבות איך פה ,ואיזה מין מחנה זה
...איך האנשים ואיך המזון
...וכל מה שהוא עשה
.הוא הרגיע אותי
.זה בסדר. זה בסדר .זה לא כל כך נורא
.‏"20 במאי 1944
.אינקה, יקרה שלי"
עכשיו שאת פה, אני מרגיש" .שמצאתי שוב שלווה
הכול פה הרבה יותר קשה" .מאשר בווסטרבורק
.תגלי שחיי אהבה אינם קיימים פה"
כרגע אני שמח להיות" .פשוט חבר קרוב מאוד שלך
.איני מתכוון לעבור את החיים לבד"
.עם מניה זה לעולם לא יעבוד"
אני עושה עבודה אכזרית. חפירה" .תחת פיקוחם של חיילי אס-אס
.משש בבוקר עד שש בערב"
.אני עייף מאוד אך בריא"
למרות שזה לא יחזיק מעמד" .עוד זמן רב
.נסי להיות חזקה, אינה" ".זה לא יהיה קל
,יאפ יקר שלי" .החדשות הראשונות ממך
.סיוט מושלם"
אתמול ישנתי עם ג'וזט" .במיטה אחת, על קרש בלי מזרן
.תנאי התברואה לא ניתנים לתיאור"
אני מניחה שתלך לאמבטיית חיטוי" .באחד הימים הקרובים
,תעבור אז קרוב לגדר"
זו תהיה הזדמנות אמיתית עבורנו" ".לדבר לרגע
אני חושבת על האנשים ...שיושבים בערב מתפשטים ו
.ומנסים להרוג את הכינים
.לא יכולתי לסבול את זה
לא הייתה כל דרך .לשמור על ניקיון של משהו
אף אחת שאני מכירה לא קיבלה מחזור
.בזמן המאסר במחנה
.בווסטרבורק לא קיבלנו .בברגן בלזן לא קיבלנו
נראה שאיש אינו יודע .מה הסיבה
הטבע, מישהו שם למעלה ,שדאג לנו
כי זה היה יכול להיות .מצב איום ונורא
.בלתי אפשרי
המצב בברגן בלזן .הפך מרע לרע יותר
קודם כול, תנאי האכילה ,הפכו לאיומים ונוראים
,היו לנו חביות גדולות של מרק
.זה תמיד היה מרק לפת
היהודים האורתודוקסים ,סירבו לאכול את המרק
כי לפעמים הייתה במרק ,פיסה של בשר סוס
כדי לקבל בשר סוס .היה צריך להיות לך מזל גדול
:לפעמים אנשים אמרו ".קיבלתי את זה, קיבלתי את זה"
,היו הרבה מריבות .ולעתים קרובות הן היו בגלל המזון
ברגע שמישהו מת .אנשים לקחו את כל מה שהיה לו
,את השמיכה או את הכרית
.אלא אם כן היו לו קרובי משפחה ,אבל היו אנשים שהיו לבד
,ואז לקחו להם, מהר ככל האפשר .את כל מה שהיה אפשר לקחת
.נערה קטנה ויקרה שלי"
שאלו אותי בשולחן שלי" ,אם אני כותב יומן
וכולם ביקשו ממני" .לכתוב בו שהם רעבים
ניסיתי כרגע לאכול, אבל אחרי" ,שתי נגיסות הרגשתי בחילה כזו
שהיה עליי להשליך קערה" ".מלאה באוכל, הרבה אוכל טוב
,יאפ היקר שלי" .אני חולקת בבעיות הרעב שלך
,כולנו תשושים ורעבים כל כך" ".שחוש ההומור שלי גווע
הפרידו את אנשי תעשיית היהלומים ,מן השאר
.ונתנו לנו צריף משלנו
זו הייתה הקבוצה היחידה ,של אנשים שלא עבדה
,לכאורה, כדי לשמור על ידיהם
ופעם באמצע הלילה ,מישהו פתח את הדלת
,"!כולם ישנו, "אכטונג "!שימו לב"
...אני רוצה את מר זה וזה ,כל יצרני היהלומים
לבוא למשרד, עלינו לדון ,בהקמת תעשיית יהלומים
:ואז הוא צעק "?מישהו יודע קצרנות גרמנית"
.ואני ועוד אישה ניגשנו
.והיה עלינו לרשום פרוטוקול ,ידעתי קצרנות גרמנית
.אבל אף פעם לא כתבתי פרוטוקול
אבל אחד מחבריו של אבי
:הרגיע אותי, הוא אמר
אני אשב לידך ואני אומר לך" ".מה את צריכה לכתוב
הייתי אומרת שהיהלומים .הצילו את חיינו
בסופו של דבר נטשו הנאצים את" .התכניות להקמת תעשיית יהלומים
רבות מהפועלות נשלחו" ".אל מותן במכרות המלח
?לקחת איתך משהו למחנות .כי נתת לי סיכה
...קיבלתי אותה לפני המלחמה
אמרת לי שהיא הייתה איתך במחנות
...כשנתת לי אותה .כן, אני חושבת-
ואני זוכרת שהחזקתי בה :ואז אמרתי
,"אני לא יכולה לסבול את זה לידי"
,הייתי נועלת אותה בארון .ואז הייתי מוציאה אותה שוב
אני מניחה שלקחתי .סיכת שיער למחנות
.לא ידענו מה יקרה במחנות
לקחתי גם את סיכות הסלסול שלי .למחנה והשתמשתי בהן
.לא ידענו מה קורה במחנות ?באמת? עשית סלסול-
הייתה לי תספורת קצרה .בקצוות מסולסלים
אז כל לילה שמתי .ארבע סיכות סלסול בשיער
?כל הזמן .כל זמן שהייתה לי התסרוקת הזו-
,אי אפשר היה לחפוף את הראש .אז שלפחות ייראה יפה
.והיה לך חבר
.והיה לי חבר
.כן. אני לא יודעת .הייתי כל כך רגילה לזה
.שמרתי עליהן והשתמשתי בהן
חשבתי שהשיגעון שלך לשיער .בא מאוחר יותר
.לא, לא, לא, זה ישן .ישן מאוד
.מתוקה שלי"
.רק כמה מילים לאור הפנס"
.‏"יש כעת 220 איש בצריף שלנו
עבורנו זה אומר" .שעלינו להיזהר יותר
אולי יהיה עלינו להתראות פחות" .בעתיד הקרוב
אתמול בערב מניה" ,ראתה אותנו מטיילים יחד
אבל היא העירה" .רק הערה עוקצנית אחת
.מזג אוויר נאה לטיול,' היא אמרה'" ,אבל אינקה היקרה שלי
דעי היטב שעבור יאפ" .יש רק אישה אחת שהיא מס' 1
?את מאמינה לי, אינקה" ".אני מקווה מאוד
,אני חושבת שהייתי מס' 1 בלבו ,אבל בחיי היום-יום שלו
היה עליו לקחת אותה בחשבון .קודם כול
מניה הייתה לעתים נחמדה מאוד ,ולא היה לה אכפת
,במיוחד כשהיה לה חבר משלה .רופא, זה עזר מאוד
אז היא התעסקה בשלה .והניחה לנו לנפשנו
,קטנטונת יקרה שלי"
,הייתה לי שיחה ארוכה עם מניה"
הבוקר שתי נשים דיווחו לה" .מתי ואיפה אנו נוהגים להיפגש
יכולתי להרוג את הנשים הטיפשות" .וחסרות הטקט
".ולמעשה, גם אותה"
אנשים אמרו שיאפ פולאק .ואינה סופ הם זוג. הם יחד
,כשאחרים ראו אותה כאישה הזנוחה
אז היא כבר לא הייתה ,נחמדה כל כך
:כל הזמן זה היה ,היא במצב רוח טוב
...היא לא במצב רוח טוב
,אני יכול להיפגש איתך .אני לא יכול להיפגש איתך
,היה עליי להתנצל בפני אינה ,שעדיין, לעולם החיצון
.נראיתי כבעלה האוהב של מניה
,מתוקה שלי"
שאלת אותי אם אני כועס עלייך" .על שרצית להיות נועזת כל כך
אינך יודעת כמה נורא" הרגשתי היום אחר הצהריים
,כשדחפתי אותך ממני"
ואבין בהחלט אם תאמרי לי" .שבכית לאחר מה שקרה
שאלת אותי לפני כמה ימים" ,איך הייתי מרגיש
אילו אהבתך לגבר אחר" הייתה מתגלה כחזקה יותר
מאהבתך אליי. עלינו לדעת" .שהסיכון הזה קיים בשל רודי
אני אקבל זאת כגבר, ואסור לך" לעולם לקבל החלטה הרת גורל
.רק כדי להימנע מלהכאיב לי"
.אני כותב בבדל עיפרון"
דבר טוב אחד הוא" ,שמאחר שהפכת למזכירה
.לא יחסרו לנו נייר ועפרונות"
יקירה, נסי לגנוב למעני" ".עיפרון במקום כלשהו
.אני צחקתי קצת על זה
מה זה מכתבי אהבה כאלה ...בין אחד לשני ו
,אלישבע (ליסיה) אורבך אחותו של ג'ק ,הוא היה מאוהב באינה
...אני לא יודעת .זה היה יוצא מהכלל
,משהו... את יודעת
,זה גם החזיק אותם בחיים .את שניהם
,מפני שהיה להם אחד את השני .היה להם משהו שהם חיו על זה
,אינקה היקרה שלי"
אינך יכולה לתאר לעצמך" כמה זה נפלא עבורי
אחרי יום ארוך כל כך" .לדעת שאת פה
.שאת חושבת עליי" .שאת אוהבת אותי
ובסוף היום אני יכול" ,אפילו לראות אותך
.גם אם רק לזמן קצר"
זה מעניק לי את האומץ" .שאני זקוק לו כדי להמשיך הלאה
,אנחנו נעבור את זה" ,אינקה היקרה שלי
ואז נוכל לומר שהרצון שלנו לשרוד" .לא היה לשווא
".המון נשיקות לילה טוב"
,יאפ היקר שלי" רק אות חיים מהמחנה הזה
שבו הם משאירים אותנו" .לנפשנו להירקב כמו חיות
הפסימיסטים אומרים שטיפוס" ".הבהרות מתפרץ בכל המחנות
.זכרי, יקירה, היי חכמה ואל תחלי"
יהיה עליי להפר את כל החוקים" ".ולבוא לצריף מס' 17
.נעשה קשה יותר לשמור על קשר"
אבל אולי היום" ".אמצא דרך איך שהוא
.אינקה שלי"
איני מרוצה כלל" .משירות הדואר שלנו
מאחר שיש לי מכתב שמחכה לך" .כבר משתיים בצהריים
נסי להיות פה" ,כשהקצין יתחיל במשמרת
אבל דאגי להתרחק ממניה" .כשתצא ממגרש המסדרים
היא מסוגלת בהחלט לספר" ,לאבא שלך
ואני חושב שגם את רוצה" .להימנע מזה
אז יקירתי, אני מקווה שכשתסיימי" ,לקרוא את המילים הספורות האלו
תנוחי בזרועות השינה, למרות" ".שהייתי מעדיף להיות במקומה
חליתי במחנה וסבלתי .מאחד מהתקפי הטיפוס שלי
זה קרה לפחות שלוש .או ארבע פעמים כשהייתי שם
אתה לא יכול לאכול, יש לך חום ,גבוה מאוד, אתה סובל מבחילות
.ואתה לא יכול לאכול שום דבר
זה עלול להימשך .שלושה או ארבעה ימים
ואז בוקר אחד אתה מתעורר .וזה פשוט עבר
.ומובן שאז אתה גווע ברעב
.אחותי שמרה לי את כל הלחם שלי
היו לנו תאים קטנטנים והיא שמרה את הלחם לאותו היום
שידענו שיגיע. וכשהיא הלכה .להביא אותו, הלחם נעלם
.מישהו גנב אותו זה לא היה מיום אחד
.אלא שלושה ימים לפחות
.אז לא נשאר לי דבר
היא הסתובבה בין האנשים ושאלה .אם יוכלו לוותר על מעט ממנתם
הראשונה שהיא פנתה אליה ,הייתה מניה
שהסכימה מיד ונתנה חתיכה .מכובדת מהלחם שלה בשבילי
כך שזה היה אחד הדברים .הטובים ביותר שקרו
?כרטיסים יפים. מי כתב אותם
.נהדר
.אנסה את הכיסא
.מושלם
.שימו לב
.זה מגן דוד
...זה מגן דוד
רציתי לשאול מה קרה ?כשהייתם במחנות בפסח
.ניסינו לעשות זאת כמיטב יכולתנו
.לא היו לכם ספרים ?הייתה למישהו הגדה במחנה-
במחנה אני חושב שוודאי... -היו .הרבה אנשים שידעו את זה בעל פה
אל תשכחו שלקחנו .את כל רכושנו למחנות הריכוז
כן, אבל אף אחד .לא לקח איתו הגדה
.בטח שהייתה לנו הגדה הולנדית
.בטח שהייתה להם הגדה הולנדית
,ניסינו לשים את הסמלים ,את קערת הסדר
,מה שהיה ,"ולי הייתה "ביצת הטלאות
אתם זוכרים שפעם נהגנו ?להטליא את הגרביים שלנו
...כבר לא, אבל
.ולקחתי אותה איתי .אז זו הייתה הביצה, ביצה מעץ
.כך ניסינו לשמור על השפיות שלנו
,אהובה יקרה שלי" .הזקן הזה שלך הולך ומזדקן
.היה לי לילה קשה מאוד" .לא עצמתי עין
בגלל הכינים ובעיקר" .מפני שגירד לי בכל הגוף
.זו תופעת לוואי של הצהבת שלי"
.הכול נראה לי קודר עכשיו"
,הבה נקווה שכל הקשיים האלה"
שאין ספק שיהיה עלינו" ,להתמודד איתם בדרכים רבות
".יתגמדו מול אהבתנו"
,אהובי היקר לי מכול"
,יקירי, למען השם" שמור על עצמך
.כדי שלא אצטרך לדאוג לך"
אני רוצה לראותך שוב" .בריא ושלם
.אני חושבת עליך תמיד"
".נשיקות, אינה"
יום אחד החלפתי בגד .בחתיכת לחם
אמרתי שאני רוצה לשמור את הלחם ,למקרה החירום האחרון
.אם באמת אזדקק לו ותאמינו לי, יש צורך בהמון כוח רצון
כדי לשמור על פיסת לחם .ולא לאכול אותה
,ואז אחותי חלתה מאוד היא ידעה שיש לי חתיכת לחם
.וביקשה אותה ממני ."ואמרתי לה "לא
.אולי זה היה עוזר .אני חושב שלא
,בנו של חבר טוב שלי חלה מאוד ,והוא ביקש ממני את הלחם
."ואמרתי "לא ,אותו חבר טוב שלי שרד ובנו שרד
ואחרי המלחמה .הוא לא רצה לדבר איתי
.במשך שנה .אחרי שנה הוא התקשר אליי
.ושוחחנו על זה :והוא אמר, פחות או יותר
עכשיו, אחרי שנה, למרות שכעסתי" ,עליך מאוד אז על שלא עשית זאת
".אני בכל זאת סולח לך על זה"
.זה היה מרגש מאוד
,ג'ול, אחותו של ג'ק" ".נפטרה יומיים אחרי השחרור
"ג'וליה בולה-פולאק"
.כאבה לי מאוד השן
,והרשו לי ללכת למחנה הסמוך ,זה היה מחנה הנשים
.מחנה נשים עצום. רק נשים
רובן באו מאושוויץ, זה היה .המחנה שאנה פרנק הייתה בו
.כל הנשים נראו נורא
כולן לבשו את מדי הפסים ,של אושוויץ
.שכמובן שלנו לא היו
,וניגשתי אל רופאת השיניים ,היא הייתה פולנייה
והייתה לה מרפאת שיניים .מאולתרת שם
אני לא חושבת ,שהגרמנים הקימו את זה
אנשים ניסו בעצמם .לעזור כמיטב יכולתם
היו להם עגלות עצומות .שבמקום סוסים משכו אותן אנשים
.כל העגלות היו עמוסות בגופות
.הן כבר בקושי היו גופות
ואני מניחה שלקחו אותן .לקרמטוריום
,ראיתי ערמות של גופות
...ליד הדרך, וחזרתי, והייתי
.למחנה שלנו... והייתי הרוסה
איך זה היה יכול להיות ,שחיינו נגזלו כך
איך זה היה יכול להיות ,שכל העולם צפה מנגד
.ולאיש לא היה אכפת
,אני יודעת שנהרגו 11 מיליון איש .בלי לקחת בחשבון את החיילים
.אבל לאיש לא היה אכפת
,אני לא מדברת על יחידים .אני מדברת על מדינות וממשלות
‏60 מיליון איש מתו במלחמת העולם השנייה
.כי לא יכולנו לעצור מטורף אחד
באנגליה ידעו, צ'רצ'יל ידע
,(לואיז (ויסיה חברת ילדות של אינה ,והאפיפיור ידע .כולם ידעו מה מתרחש בגרמניה
.חשבתי שכל האנשים האלה ימותו
.מעולם לא חשבתי שמישהו יחזור
יקירה קטנה שלי, אני חושב" ,שבחיי העתידיים, אם אשרוד
אוכל להעריך אפילו" .את הדברים הקטנים ביותר
מה את חושבת על היותנו יחד" בבית קטן ושקט בחורף
?מול האח אחרי ארוחה טובה"
איני יכול כמעט לתאר לעצמי" .שעדיין צפוי לנו אושר כזה
,אז, מתוקה שלי" ".אני חוזר לגדר התיל שלי
"!הכניסה אסורה"
".אלה רק חלומות על העתיד"
יקירי, אתמול היה לנו" ,יום מטורף וטעון רגש
,ראשית, הלווייתו של דוד הנס" ,עד כמה מביש זה היה
בלי ארון, עם קאפו קשוחים" .שהשליכו את הגופה על העגלה
.אני דואגת לאבי" .קשה לו כל כך
?למה הכול לוקח זמן רב כל כך"
.ויש עוד קרבנות רבים כל כך" .בקרוב לא ייוותר דבר
עכשיו, יקירי, אני מדוכאת" .מכדי לכתוב משהו טוב יותר
.'לעולם אל תאמר 'מוות" ".אינה
,מרגריט בתם של אינה וג'ק לא דיברתם על זה הרבה .כשהיינו קטנים
.אף אחד לא דיבר על שום דבר ,אני לא מאשימה-
רק שהיה עליי לתאר לעצמי מן ,הפיסות הזעירות שיכולתי לצרף יחד
איך זה היה, עד שאזרתי אומץ .לשאול את אבא על זה
לא דיברנו על זה ,לא מפני שלא יכולנו
מפני שאיש לא דיבר .ואיש לא שאל
?מה עם אמא שלך
.אמא שלי לא אהבה לדבר על זה
.כי היא איבדה את בנה
.לא, זה היה טעון מדי עבורה
אמרתי לך שראיתי אותה פעם ?מדברת אל בנו בתמונה
?באמת
.מצטערת
.את מבינה, זה העניין
...אמא שלי הייתה ,אני לא אוהבת להפגין רגשות
אבל היא הייתה הרבה יותר גרועה .או טובה בזה
,היא אף פעם לא הפגינה רגשות .מעולם לא
,היא מעולם לא דיברה על זה .ואנחנו מעולם לא דיברנו על זה
בנו נסקל למוות" ".במחצבות מאוטהאוזן
:בתעודת הפטירה נכתב" ".נהרג בשעת בריחה
מה שאני זוכרת מאבי, הכאב הגדול .ביותר שלו היה אובדן אחי
כשנודע להם שהוא מת, הוא חש ,לפתע עד כמה הוא חסר אונים
.שלא היה יכול אפילו להגן על בנו
.זו הייתה הטרגדיה של חייו
.אבי כתב שיר אחרי מותו של אחי
.לבנו שלי"
,אנו יושבים מוכי גורל"
לאחר העונש" .הגדול ביותר משמים
,כולנו אהבנו אותך כל כך"
.ובוכים על קברך האלמוני"
,חייך היו לנו ברכה"
.טוב לבך היה מעל לכול"
,כאדם, משכמך ומעלה"
.כיהודי, מאמין שפל רוח"
,נלחמת עבור הולנד"
.וכעת נגזר עליך למות כך"
,זה היה גזר דינו של האל"
?ולא, איך אפשר להבין זאת"
בזרועות אבינו שבשמים"
".תוכל כעת רק לעלוז"
"‏"קבר מס' 3, כ-5,000
"‏"קבר מס' 6, כ-800
הלוואי שנשמתך הטהורה" תנוח בשלווה
".עד שנהיה שוב איתך"
.זהו זה
"בית הקברות של לונן, הולנד"
קשה מאוד לא להרגיש אשם .על כך שנשארת בחיים
ויש לך גם הרגשה שמעולם .לא עשית די כדי להציל אחרים
פיליפ שוכב פה .בקבר הפשוט הזה
,אנשי המחתרת
אנשים שקיפחו את חייהם .במאבק נגד הגרמנים
"פ' דה לאו"
אני מתרגשת .כשאני רואה את הקבר
,אנשים רבים כל כך ...הוריי, אחותי
הם עלו בלהבות, איננו יודעים אפילו .לאן הגיע האפר
לכל שאר בני המשפחה .אין קברים שאפשר לעלות אליהם
"מאסטריכט"
הכוחות הגרמניים נסוגים מול" ".כוחות בעלות הברית הקרבים
במחנה מתפשטות השמועות"
שכוחות בעלות הברית" ".אינם רחוקים
לפתע חשבתי שכדאי להחליף .חזרה את המכתבים
,כך שמה שאני כתבתי יהיה ברשותי .ומה שג'ק כתב יהיה ברשותו
והנימוק שלי היה שלא היה לנו מושג ,מה יקרה לנו
,האם נישאר שם יחד ,האם נשוחרר יחד
?האם הוא יישלח משם ?האם אני אשלח משם
?האם אחד מאיתנו ימות
היא לא רצתה שזרים יראו .את מכתבי האהבה שלנו
.מה שהיה הגיוני מאוד
אחרי המלחמה קיווינו שנשרוד .וניתן אותם זה לזה
...אהובי היקר לי"
.כשתעזוב אמור בשקט שלום"
,כן, יאפ שלי" .עכשיו זה באמת קורה
,מתי בדיוק" .עדיין איננו יודעים
הבוקר מצאתי את שתי כיני הגוף" .האחרונות מתות בסוודר שלי
איני יכולה לומר לך עד כמה בת" .מזל אני מרגישה על שנפטרתי מהן
במכתב הזה, יקירי, אני גם" ,חושבת על חזרתנו הביתה
איפה, מתי, נמצא שוב" ?זה את זה? אם בכלל
.אולי נחזור להולנד"
מכל מקום, אולי יקל עלינו יותר" .להגר לאמריקה
,אם אהגר לשם עם משפחתי" ?איך ישרדו רגשותינו במרחק
מעל לכול, מה נעשה אם לא" ?תשוחרר באותו הזמן כמונו
".גבר שלי, הכול מעורפל כל כך"
,אינקה היקרה לי תמיד"
אכן, זה בהחלט בא בחשבון" .שתיסעי לאמריקה
,ואינקה, אם אכן תגיעי לשם" .אני מתחיל להתייאש
אני אהלך באמסטרדם בידיעה"
שאהובתי האחת והיחידה" .חיה בניו יורק
,ולמרות שלא תשכחי אותי"
אני מניח שתפגשי" ,גברים מעניינים יותר
בני לוויה טובים יותר" ".או מקסימים יותר ממני
.‏"7 באפריל 1945 ,יאפ היקר שלי
אתמול בשמונה בערב" ,נקראנו למשלוח
והיה עלינו להיות מוכנים" .תוך שעתיים
אבל אנחנו עדיין פה. אני מקווה" שאראה שוב את פניך האהובות
.לפני שנעזוב"
,איני רוצה לומר לך שוב שלום" .'רק 'להתראות בקרוב
".אלף נשיקות. אינה"
כתבתי לפחות .שלושה או ארבעה מכתבים
.זה המכתב האחרון .תמיד הייתה אי ודאות
.עד הרגע האחרון
‏"אפריל 1945. הנאצים שולחים .‏8,000 מאסירי המחנה ב-3 רכבות
,הרכבת של ג'ק נשלחת למזרח" .ושל אינה למערב
הם אינם יודעים" .לאן הם נלקחים
ולא אם אי פעם" ".יראו שוב זה את זה
מה שעברנו אחרי המשלוח שלנו .מברגן בלזן אינו ניתן לתיאור
כל המשלוח שלנו סבל ממגפה קשה
.של טיפוס הבהרות אחרי שעזבנו
אני עצמי עמדתי על סף מוות .במשך יומיים
.אבל התגברתי .כך גם מניה
,אני זוכר בעיקר חפירת קברים
גרירת הגופות מקרון הבקר .אל הקברים
,אני זוכר שב-23 באפריל 1945
:ראיתי מדים רוסיים ואמרתי ".זהו זה"
הלכתי עם קבוצת אנשים .להשיג מזון
.ואז הרגשתי לפתע חולשה איומה
.איבדתי את ההכרה ,התעוררתי ב-25 באפריל
אני יודע רק שביומיים .המשקל שלי הגיע ל-32 ק"ג
‏"הדיביזיה ה-11 הבריטית שחררה את ברגן בלזן
.‏"ב-15 באפריל, 1945
‏"הם מצאו יותר מ-60,000 ,אסירים חולים
".‏"ויותר מ-13,000 גופות
בכל פעם שאני נושא ,את התפילה הזו
.אני חושב על האנשים שקברתי
,קשה לי מאוד להתפלל
כי כמה פעמים אתה יכול לומר ,כמה אלוהים גדול
כשאני חושב על כל הדברים האיומים ,שקרו להוריי ולכל משפחתי
מצד שני, אני חושב שאני חייב לאלוהים
.על שהניח לי לשרוד בשואה
בסופו של דבר, הגענו לחזית .ולא יכולנו להמשיך הלאה
".‏"שחרור הרכבת של אינה, 1945
לפתע ראיתי את החיילים החסונים בטנקים
,באים מעבר לגבעה .במדים ובקסדות שלהם
לא היה להם מושג .מי אנחנו היינו
היינו המומים לחלוטין .שהם לא ידעו מהו מחנה ריכוז
.הם מעולם לא שמעו על כך
וכשהם חייכו, היו לכולם ,שיניים נהדרות לבנות וישרות
:ועלתה במוחי מחשבה מטורפת
הם ודאי הלכו כולם" ".לאותו האורתודנט
.והם מיד תפסו פיקוד
וכשהאמריקאים החסונים האלה ,הניפו אותי למשאית
.התרמיל שלי נקרע
ואני זוכרת בבירור :שהבטתי במכתבים וחשבתי
"?איך אוכל לקחת אותם"
.השארתי אותם שם
".‏"רק 12 ממכתביה של אינה שרדו
.התמונות הרגילות. -כן
.מרגשות כל כך .תראי את זה-
,יום הזיכרון הבין-לאומי של האו"ם" "‏27 בינואר, 2006
?אני נראית בסדר ?אני נראית טוב? כן
,שמי ג'ק פולאק אני ניצול וסטרבורק
,ומחנה הריכוז ברגן בלזן
.ושחרר אותי הצבא הרוסי
,מלווה אותי אשתי, אינה ,שהייתה איתי במחנות
ושיחד נחגוג השבוע .את יום הנישואין ה-60 שלנו
אני רוצה להקריא לכם מתוך הכרזת זכויות האדם הבין-לאומית
.סעיפים 18 ו-19
,לכל אחד הזכות לחופש המחשבה .המצפון והדת
הזכות הזו כוללת את החירות לשנות את דתו או אמונתו
,וחירות, כפרט או כחלק מקהילה ,ברשות היחיד או בפומבי
ולתת ביטוי לדתו או לאמונתו ,באמצעות הוראה
.מנהגים, פולחן ושמירת מצוות
,תודה לכם, מר וגברת פולאק
כל טוב לקראת יום הנישואים .המיוחד בשבוע הבא
.תודה. -זה נהדר
לא ייאמן, לעמוד באו"ם ולחשוב .על כל האנשים שלא שרדו
נוסף לעובדה שאני חי .ויכול להעיד על מה שקרה
.היום הוא חג ההודיה ברחבי העולם
.בהולנד יש סיבה של ממש לשמוח
כניעתה של גרמניה שהצילה אלפים .ממוות ברעב
משחרריהם הקנדים חוגגים .וטקסי תודה נערכים בכל מקום
המלחמה נגמרה .וכולם ניסו לגלות מי שרד
,ניגשתי לצלב האדום .פרסמתי מודעות בעיתונים
,לא היה לי מושג אם יאפ חי
וכשחזרתי להולנד לא היה לי מושג .אם אראה אותו שוב
.והוא לא ידע מה קרה לרכבת שלי
.נקודת המפגש הייתה אמסטרדם
,נתתי לה את שמה של אחותי בטי .שידעתי שהייתה במחתרת
,לא ידעתי אם היא עדיין חיה אבל למעשה, במשך חודשיים
.אינה לא ידעה ששרדתי
יום אחד שמעתי שהגיעו משלוחים .לדרום הולנד
.אבל עדיין היה קשה מאוד לנסוע
,אז שאלתי מדי אחות ,הייתה לי אחיינית שהייתה אחות
,חשבתי שאם אסע כאחות .לא יקרה לי דבר
תפסתי טרמפ ,במשאית אמריקנית גדולה
היינו בדרכנו לאיינטהובן כשעצרו את המשאית
כי קרתה תאונה קשה .והם ראו שיש שם אחות
".בואי, בבקשה, עכשיו" .ואני לא יודעת כלום על רפואה
:אז באי לשם ואמרתי .זה רציני מדי, תקראו מיד לרופאים"
.אסור לי לגעת בזה" ".אסור לי לגעת בזה
.והמשכתי בדרכי עם המשאית
הניחו לי להיכנס .וראיתי טור ארוך של שלדים
הסתכלתי והסתכלתי .ולא זיהיתי אף אחד
.אבל מישהו קרא בשמי
"!בטי, זו את, בטי"
.הסתכלתי וראיתי את אחי
.וראיתי אחיין
.ובקושי העזתי לחבק אותם
.פחדתי שהם יישברו
.אך שם נפגשנו
.אינקה היקרה שלי"
?מה את אומרת על המזל שלי"
אחותי בטי הגיעה עכשיו" .לבקר אותי
היא תמסור לך" .את המכתב הקצר הזה מחר
.היא תספר לך הכול"
כמה שמחתי לשמוע" ,שכולכם נשארתם בחיים
.את ודאי מתארת לעצמך"
.לפני הכול, אינה" .הכול נשאר כפי שהיה
.אני מקווה שגם אצלך"
אני מקווה שבקרוב נשב" .ונדבר על הכול בשלווה
.כמה אני משתוקק לזה, סוף סוף"
במחשבותיי אני מחבק" ".ומנשק אותך. יאפ
,יאפ היקר שלי" .איזו הפתעה הבוקר
.הוורדים היפים והמכתב המשמח"
איני יכולה לומר עד כמה אני" .מאושרת שאתה במרחק קטן ממני
התחלתי לחשוש" מאחר שעדיין לא שמעתי דבר
כשמידע על כמה אחרים" .החל להגיע
,אני נרגשת וחוששת מאוד"
וכמעט שאיני יכולה לחכות" לראות אותך פנים אל פנים
.ולהיות מסוגלת לחבק אותך"
כולנו עצובים מאוד למשמע" .המספרים האיומים של אלו שמתו
מצד שני, אני אסירת תודה" ".שנשארת בחיים
ראיתי את עצמי הולך מן החשמלית
.לבית שאינה הייתה בו
.עמדנו ליד החלון וחיכינו שיבוא
והתקרב גבר במעיל איום ונורא .שקיבל מהצלב האדום
...נשימתי נעצרה
,וחשבתי: "איזה זקן עלוב
".הוא ממש לא מתאים לאינה"
.אבל הוא נראה נורא כל כך
.הוא היה כל כך רזה וחיוור
.הנה הוא בא
אני יכול לנשק אותך .גם על הלחי
.עוד נשיקה מיאפ
,אני אציג את עצמי .אני אשתו של יאפ
...אתה גורם לי לבכות
.היא עדיין בוכה מלפני 60 שנה
עמדנו שם וראינו אותך מתקרב ...וחשבנו
,נראית זקן אז, כשהיית בן 32
.כמו שאתה נראה היום
באותו הגיל .חשבתי שאז מתחילים חיי
.נכון, כך היה
.ועכשיו זה 60 שנה לאחר מכן .יותר 60 שנה וחצי
.וזה סוף חיי
,לא... -בחייך .כולנו יכולים להגיד את זה
...אני יודע
.ואז הוא היה צריך להתגרש
,אותו הרבי שערך את החתונה שלנו ,שהיה ידיד שלי
.ערך את הגט .גירושים יהודיים
האישה אמורה ?לירוק על הבעל? -מה
?מי אמור לירוק
...אני חושב... אנשים סיפרו :מניה תמיד אמרה
אין לי בעיה עם הגט" ".אבל אני לא אירק
:אמרתי לה מניה, את צריכה להיות שם"
".בזמן שהרב כותב את הגט"
"?היא שאלה: "כמה זמן זה לוקח
ועניתי: "אני אבקש ממנו ".לעשות את זה במהירות
יעקב פולאק" "וקתרינה סופ
תמיד טענתי שלעולם לא אתחתן עם רואה חשבון
כי הם האנשים .הכי משעממים בעולם
ובסופו של דבר התחתנתי עם גבר ,מבוגר ממני ב-10 שנים
.קירח ורואה חשבון
.סוכר הרבה יותר טעים. -לא
.אני אקח סוכר וממתיק. -לא
אתה כבר לא יודע .מה אני נותנת לך
אפשר לשאול אתכם מתי קיימתם ?יחסי מין בפעם הראשונה
,כמו כל נערה יהודייה הולנדית טובה
,וכל נערה טובה בתקופה ההיא
בליל החתונה. אני מתכוונת .ליחסי מין אמיתיים
,הרבה קרה לפני כן
.אבל באמת רק אז
.לא עשו את זה .נאלצתי לחכות זמן רב-
.יש הרבה תחליפים, כפי שאת יודעת
,לילדים צעירים .אם הם באמת רוצים
,אבל מדי פעם
,אחרי כיבוי האורות אצלנו ,והוא חזר מאוחר יותר מהמחנה
הוא היה מגשש את דרכו בצריף למיטה שלי
.כדי לומר לילה טוב אז הוא נישק אותי
.כי החשכה הייתה מוחלטת
?ועכשיו ,תשאלי את הקרדיולוג שלו-
,הוא מתלהב כל כך מג'ק בכל פעם שהוא חולה
הוא שואל מתי יוכל .לקיים שוב יחסי מין
,הוא נדהם ,אבל הוא היה סקרן כל כך
:שעכשיו הוא שואל בכל פעם "?אתה עדיין מקיים יחסי מין"
".ואני אומר: "כן
.הוא אמר שהוא מרוצה מאוד .יש תקווה-
יום הזיכרון לשחרור" .עם המלכה ביאטריקס
".‏"אמסטרדם, 5 במאי, 2006
.‏"110,000 איש גורשו מהולנד
".‏"רק 5,450 חזרו
,‏"יום חמישי, 12 באוקטובר 1944.
,יקירה שלי"
אם נתמודד שנינו עם הידיעה" ,שגם הימים האלה יחלפו
הטוב ביותר שיוכל לקרות יהיה"
שהימים האלה יעשירו" ,את חליפת המכתבים שלנו
‏"ובעוד 26 שנה, כשנחגוג ,את יום הנישואין ה-25 שלנו
".נכתוב ונציג מופע גדול על חיינו"
?אני אופטימיסט, מה
.תגידי לה שהיא עדיין יפה
בנישואים לג'ק לא היה רגע .משעמם אחד, עד עכשיו
הוא העניק לי 60 שנה של אושר, הרמוניה
.ואהבה בלי תנאים
,הכול התחיל ב-29 בינואר, 1946
.וחיינו באושר עד עצם היום הזה
"‏"יום נישואים 60 שמח
,לג'ק ולאינה יש שלושה ילדים" .חמישה נכדים ושני נינים
,מרגריט תרגמה את המכתבים" .שיצאו לאור בשנת 2000
בטי נישאה שוב" .וחיה בישראל ובהולנד
,מניה שמרה על קשר עם ג'ק ואינה"
אבל שרפה את כל מה" .שנותר לה מהמלחמה
היא לא נישאה שוב ונפטרה" ".בבית אבות הולנדי ב-2005
!מסורת
הם עושים את זה באולפן .ומקליטים את זה מראש
?זה יפה
.בואי נתארגן עכשיו
.זה אף פעם לא מספיק לי
עבור אלו שמזכירים לנו" ".לא לשכוח
,מפקד וסטרבורק, גמקר" הורה למוזיקאים לבצע
את 'אני אוהב אותך' בגרמנית" .כדי למנוע משמעויות נסתרות
הוא גם הורה לצוות צילום" .לצלם את 'המחנה לדוגמה' שלו
כל הצילומים מווסטרבורק" ".הם מקוריים
"גנבי עיפרון למעני"
עברית: סמדר פייסיק
:הפקת כתוביות אולפני אלרום
:הובא וסונכרן על ידי אריאל אפרתי