By CentralEruption
כריס, מה זה?
אני אוהבת אותך כל כך.
אתה לא אוהב אותי יותר?
התקדמתי ואני מכיר בזה.
אבל אישתי, אותה אני אפילו לא יכול לשכנע לבוא... הכל משגע אותה.
זה יכול להיות הטלפון שמצלצל, משהו בחדשות, משהו באינטרנט, קניות,
אולי חולצת הנצחה תלויה על החלון.
זה פשוט שם אותה בחזרה במקום ההוא. וזה כאילו שכל ההתקדמות הלכה.
ואני חוזר לשם איתה.
אני מרגיש לגמרי להיפך.
ראיתי את הטלויזיה, וראיתי את האינטרנט וראיתי את
החולצות ואיני מרגיש דבר.
ככל שאני רואה את התמונות יותר, אני מרגיש פחות, פחות מאמין במציאותן.
כלומר, אני חושב שהייתי צריך להרגיש משהו כבר. לא?
לינדה, זה כריס קלוין. אני מחזיר לך טלפון.
יש לי פעמים פנויות השבוע, 7:00 בשלישי או 18:15 בחמישי.
תוכל להשאיר הודעה אם אחת מאלו מתאימה לך. תודה.
טוב, אני יודע שזה שקר. כי אני מכיר אותך ואני יודע.
יופי. אני שמחה. בסדר. נמשיך ביום רביעי.
-אוכל לעזור? -אנו מחפשים את ד"ר כריס קלוין. כריס?
די הזכרתי את מחשבותיך, אם קיבלתי כזאת הודעה.
התנצלותי על רגשנות אבל אתה היחיד שאני בוטח בו.
אני זקוק לעזרתך.
אני מוכרח שתבוא לסולריס, כריס.
אינני יודע איך לתאר את שאנחנו חווים פה למעלה.
איננו אפילו מסכימים על מה שקורה ועומד לקרות.
אני מניח שהפתרון הפשוט ביותר יהיה לעזוב.
אבל איש מאיתנו אינו רוצה בכך.
לכן אתה מקבל את הבקשה המוזרה הזו.
אמרתי לצוות שנסיונך והרקע שלך הופכים אותך למושלם לתפקיד.
אל תדאג, לא תכננתי. אבל זה נכון. בכל אופן,
תקותי שתבוא לסולריס, כריס. לדעתי אתה צריך. אתה כבר תבין.
הלואי ויכולתי להיות יותר מדויק בכל, אבל מאזינים לנו.
תוכל לדמין את הבהלה שיצרה הודעתו של ד"ר גיבראין בדב"א.
-למה לא לשלוח פנימה מאבטחים? -ניסינו.
איבדנו קשר כשהם התקרבו לסולריס. הם לא שבו.
-יש בטח מערכת אי.אאי-7 שם. -הם כיבו אותה.
החברה קיותה לפתור זאת בלי לערב אזרחים, אבל
ברור שאלו נסיבות קיצוניות.
יהיו מספר הכנות לענין, אבל אין סיבה שלא תצליח.
הטיסה עצמה ממוכנת לגמרי. אתה תישן במשך רוב הטיסה.
אנו מאמינים שאם תצליח לעלות על הספינה, תוכל להחזירם בשלום.
-זה מה שכולם רוצים? -כמובן.
"ברוכים הבאים למותכם! בואו נראה לאן פניכם מועדות!"
"התניעו וחוו את שטמון עמוק בקופסת החידות האדירה!"
-בעיה. עצור. חזור. -לא.
-קלוין, זה..? -כן. -קלוין, נכון. מצטער על זה, קלוין.
השמות פשוט... מסיבה כלשהי. כן, טוב... רוצה להכנס?
-אני בסדר. של מי הדם שמובל למעבדה? -כן, דם... מה איתו?
קויטר, הוא.. הוא נעלם כשהמאבטחים הגיעו.
-מה קרה לגיבריאן? -כן, זו התאבדות.
מי מצא אותו? -אני.
מה קרה לריס? -לא כל כך יודעים כי ריס נעלם.
-נעלם? -נעלם.
-איך הוא נעלם? -בדיוק. לא יודעים. אנחנו יודעים שהוא לא על הספינה.
וזה כל מה שאני יודע.
-איפה ד"ר גורדון? -היא בחדרה ולא תתן לך להכנס.
-תוכל לומר לי מה קורה כאן? -אני יכול, אבל..
אני לא יודע אם באמת תבין מזה מה קורה פה.
-אני רק רוצה לשוחח. -הבטח שלא תכנס. -טוב.
-ובכן? -מה קרה לגיבריאן?
-לא דיברת עם סנואו? -רציתי לשמוע זאת ממך. -אין הבדל.
-למה לא חזרת הביתה? מה קרה כאן? מה מצאת? -את מי אתה מיצג?
-אני מיצג את המאמץ האחרון להצליח במשימה
לפני שינטשו את הספינה ויושביה.
-עד שזה לא יקרה לך אין טעם לדבר על זה.
היי.
היי!
-מי עוד נמצא פה? -מי עוד נמצא פה.
-ראיתי ילד. -בנו של גיבראין. מיקל.
-איך זה יתכן? -אני חושב שזו הסיבה שאתה פה.
-ברצוני לערוך ראיון עמך ועם גורדון. אזדקק לעזרתך איתה. -בסדר.
-לכמה שינה אתה זקוק, קלוין? -כמה שינה? -כן.
כמה זמן תוכל לא לישון? -תלוי.
-גיליתי שאני ישן טוב יותר עם דלת נעולה.
הייתי בפרויקט כשהוא עוד היה חלק מנאס"ה לפני שנמכר לדב"א.
אומנתי בפיזיקה. נשלחתי להעריך את הפוטנציאל הכלכלי של סולריס.
בין אם זה היה בעל ערך מסחרי או מקור אנרגיה או לא.
עדין מצאתי נתונים כשהכל התחיל לקרות.
-בדקת את הספינה, האוכל, האויר, המים? -חמישים פעם.
אין סימן למזהמים או תרכובות פסיכוטרופיות.
-מה איתך? מה שלומך? -דכאון עם התקפי טירוף מואצים ונדודי שינה.
ממצאי אגורפוביה, הפרעת כפיה. הלם, עיפות, הכחשה.
-הכל רגיל, בהתאם לנסיבות. -אני יודע. -טוב.
אז מה קורה כאן? -אני רק רוצה לעצור את זה.
אבל אני רוצה לעצור את זה. אם אצליח, אהיה חכם ממך.
-תוכל ללכת הביתה, לעזוב הכל. אני מבטיח.
אבל אני אהרוג כדי לחזור לכדור הארץ... אהרוג.
אבל גורדון, גורדון היא במקרה גורדון. כן, אז...
אראה מה אוכל לעשות.
אתה מנצח את היקום, מוכן לכל. בדידות, מצוקה, תשישות, מוות.
אנו גאים בעצמנו אבל אם חושבים על זה, חבל על תשישותינו.
איננו רוצים עולמות שונים. אנחנו רוצים חלופות זהות.
-בכל אופן, איך השרץ? טוב, טוב.
הוא בוכה ומחרבן במכנסיו בכל שעתים. -אני מכיר את ההרגשה.
מתי אתה עוזב? -נדחנו שוב.
לא שמעתי. -איש לא יודע. לפי השמועות, הממשלות מחפשות קונה.
הלואי ויכולנו לספר לאנשים מה קורה כאן לדעתנו.
-תוכל לספר לי, אני רופא.
לפי ממצאנו על סולריס המענין ביותר הוא...
נראה שהיא מגיבה. כאילו שהיא יודעת שצופים בה. אין לנו הסבר.
כלומר, הקשב לי, כריס.
בכל אופן... -בכל אופן. -קרא לה, שמה הוא ריאה.
היא קצת ערמומית אבל אני מניח שזה שווה את זה.
-היא זקוקה לפסיכיאטר. -כולנו צריכים.
אל תפשל.
-התחל אתה. -התחלתי. -באמת? טוב, אתאפק מלשאול על הידית.
-אתה תמיד מתאפק? -לא תמיד.
-נסה שירה. -המוות לא ישלוט בך. -תומס.
אמנם זה לא שיר עליז במיוחד. -לא נראית עליז על הרכבת.
-לא הייתי עליז. -והערב? -עוד מוקדם.
לעזאזל!
-אני ער. -כן.
-איך אתה כאן? -איך אתה כאן? -למה אתה מתכוון?
-היכן אתה חושב שאתה? היכן אתה חושב שאתה עכשיו? -בבית.
-איפה הבית? -איתך, היכן שאנחנו גרים.
-ואתה זוכר שהיית במקום אחר איתי? יחד במקום כלשהו?
-בדירה שלנו. -תאר אותה. -חשוכה. חשוכה מאד, מאד.
אין ציורים על הקיר, אין תמונות בשום מקום.
אפילו לא על המקרר, שתמיד חשבתי שהיה מוזר.
-זוכר היכן ראינו אחד את השני לראשונה? -על רכבת.
כריס. אני כל כך מאושר לראותך. אני אוהב אותך כל כך.
אינך אוהב אותי יותר?
-אני חייב לבדוק משהו עם הצוות. -לא! אל תעזוב אותי!
-למה? למה?! למה? -לא יודע. לא יודע. -זה בסדר.
-למה אתה יושב שם? אוכל לבוא ולשבת איתך?
-היי. -מה זה היה.
-כן... מה אתה אומר? עדין עובדים על זה.
-איפה האורח שלך? -לא יודע. הוא הפסיק לבוא.
-מי הוא האורח? -אחי.
מי זה היה? -אישתי. -מתה?
מה היה שמה? -האם היא תחזור? -אתה רוצה שהיא תחזור?
-לא, זה לא. -כן, זה כן. לא, זה לא.
-זה זבל. אני אברר. אשלח את זה למישהו ונראה אם יפרסמו.
-זה רק יוכיח אם זה מסחרי או לא.
-דעתו של אחר לא נחשבת? -כן.
זה מטורף. -זה מטורף. -אני אוהב את זה.
זה מבליט את האדום בעיני.
הראת את זה לאביך? -כן. -ו..?
-הוא אהב את זה. -מה הוא אמר? -שהוא אוהב את זה.
-זה אדם שלא מחמיא בקלות, וזה משהו. מה זה אומר לך?
-נוכל לדבר על משהו אחר? -בסדר. -כל דבר אחר.
-מתי אתה רוצה להתחתן? אתה תמיד מתבדח על זה.
-מצטער. זה פשוט... קשה בשבילי. -עדין, זה משהו שאני לא עושה?
-לא, לא. זה בכלל לא הענין.
-כי אם תמשיך לדחות את זה בעוד 15 או 20 שנה אפסיק לשאול.
-אז יש לי יובלות. -כן. -חוץ מהשיר שציטטת לי כשנפגשנו.
-בלילה שהכית אותי, כן? -אני... אני לא חושב.
מה השיר החביב עליך? -שיר הדילן תומס החביב עלי?
-השיר שהוא הכי מפורסם איתו, שמתחיל ב...
"היה בחור צעיר מנאנוקאט." -ידעתי. אני לא מתחתן איתך.
-אתה תתחתן איתי.
-נצטרך להזמין עוד מישהו? -עדים, כדי שיאמינו לנו.
-כשהייתי קטן היה לי חבר דמיוני בשם "מיקה שלי".
הוא חי מתחת לטפטים בפינת החדר שלי.
ונהגתי לבקרו. היתה זו מערכת יחסים מתוחה. הייתי ילד יחיד.
והוא היה כמו אחי. איתו רבתי והלכתי מכות...
ובהמשך לאחר מספר שנים, אימי הפסיקה לדבר איתי.
היא דיברה איתי באמצעות מכתבים עבור מיקה שלי.
ולא שוחחנו עוד. אין ספק שהיא לא היתה שפויה.
זו היתה דרך מוזרה לגדול בה.
-אתה עם הבחור הנכון. מה שנהדר הוא שאני יודע.
ריאה. -זה אני. זה אני. אינני זוכר את זה.
מתי קיבלת את זה? -ממש לפני שהגעתי.
-הייתי איתך? -לא.
-האמת שאינני זוכר דבר. אני רק זוכר אותך.
הייתי חולה? -בערך.
-ולא היינו יחד. -כן.
-לכמה זמן? -כמה שנים.
-היית לבד? -כן.
-זה היה קשה? -זה היה קל יותר מלהיות עם מישהו אחר.
-חשבת עלי? -כן.
-מה זה שם? -סולריס. -אלוהים, כן. איני זוכר איך הגעתי הנה.
באתי איתך? -לא יודע איך הגעת.
-למה אתה מתכוון? -התעוררתי והיית כאן.
-אז לא הייתי כאן אתמול? -לא. -בסדר.
-מתלבש? אנשים יבחינו הערב. אם לא תהיה שם, ריאה, אנשים יבחינו.
אני יכול להתמודד עם מצבי הרוח, חוסר השקט, שינוי עבודה כל 3 חודשים. הכל.
אני לא יכול להתמודד עם ההתחמקויותך ממני. למה אתה מתחמק?
אתה רוצה להיות כאן? כי אני זקוק לעזרה. איני יכול. אמשיך לבד.
כל הרעיון של אלוהים נחלם בידי בן אדם.
אפילו ההגבלות עליו הושמו בידי האדם. הוא מעצב, יוצר, ועושה הכל...
-לא, אני מדבר על ישות אינטיליגנטית רמה יותר.
-חכה, אתה מדבר על משהו אחר. אתה מדבר על איש מזוקן בלבן שוב.
אתה מיחס תכונות אנוש לדבר שאינו אנושי.
-ריק, בהתחשב ביסודות היקום הידועים וזמן מחיתנו.
זה לא יותר מסתורי מעצים או כרישים. אנו לא יותר מהתסברות.
-איך אתה מסביר שמתוך מיליארדי היצורים בעולם,
אנחנו היחידים שמודעים למוסר שלנו?
-אינך יכול. אין זה אומר שאלוהים... -בדיוק!
אולי חונכנו לתוך הדת. -למה אתה מתכוון..
סליחה. -פסיכיאטר ניהיליסטי, יש לכך בי"ס? -עדין לא.
-רואה? לפחות הוא מצחיק.
-איפה היית? -רחוק מהאנשים המזורגגים האלו.
-הם חברי. -כן.
כריס, עלי לדבר איתך. -מה קרה? -איני מבין מה קורה.
ואם אני באמת מבין מה קורה, אני לא חושב שאוכל להתמודד.
-למה אתה מתכוון? -שאני לא האדם שאתה זוכר.
לפחות אני לא בטוח שאני הוא.
אני כן זוכר דברים אבל... אני לא זוכר שהייתי שם.
אני לא זוכר שחוויתי את הדברים הללו.
באמת שאני מנסה להבין, ומחשבות מוזרות מגיעות אלי
ואני לא יודע מאין הן באות ואני פוחד.. ואיני יודע מה קורה.
איני יודע מה קורה. מה אתה חושב שקורה?
-אתה זקוק למנוחה. -לא, אני... -קח את זה.
-לא, אינך מבין כי אני לא חושב שאוכל לחיות עם זה.
אני לא מבין מה קורה כעת.
ואת אלו אני זוכר. יש לי זכרונות שלהם, אבל..
אני לא זוכר שראיתי אותם. אני לא זוכר שהייתי שם.
-זו עיפות. זו עיפות. היא מגיעה עם לחץ.
זו עיפות. לכן קח את זה. -בסדר, כן.
-לא, זה נכון. אתה תהיה בסדר. אדבר עם גורדון וסנואו.
אנחנו נחזור לכדור הארץ.
ואתה תהיה בסדר.
-מיד אשוב. -כן.
-אתה תהיה בסדר כאן? -כן, כן, כן.
-הדלת הזו ננעלמת מבפנים. -כן. -אתה בטוח לגמרי כאן.
-כן. -אתה בטוח שתהיה בסדר?
-אתה לא מפסיק לשאול אותי את זה. כן. אני בסדר.
-השאר כאן.
כל כך דאגתי לבחור הזה אבל.. אז הופעת ואני מודאג יותר ממך
ביחוד אחרי הראשון כשהלכת מכאן לראשונה.
היית די.. מבוהל. הגיע לך להיות מבוהל כפי שהיית.
-אסור לה לדעת מזה משהו, לעולם. מבין?
-לא, לא. מענין אם הן יכולות להכנס להיריון.
-לאן אתה הולך? -אסור לי להיות כאן. -מה?
-היית צריך לומר לי. -זה לא היה משנה.
-באמת? -כריס, הייתי חייב. הייתי חייב. ידעת את זה.
לא ידעתי שתגיב כך. הקשב לי, מה השתנה?
אפילו לא ידעתי שרצית ילד. -למה שארצה ילד?
למה שארצה משהו ש"יכניס חיים" לתוך הבית הזה?
-לא, כריס. לא. -הפסק. מספיק! מספיק!
-לא, כריס, אינך מבין. זה רק יכאב יותר.
לא ידעתי שכך אתה מרגיש. -הפסק!
-לא אצליח בלעדיך. -אז לא תצליח!
אז לא תצליח. עזוב אותי! -לא! אלוהים. אוי לא.
-אתה רוצה להחליף את מוחה של גורדון. מה עם גורדון
ואישתך היפה מאד... היא יפה, נכון?
היא משגעת. היא יפה. אישתך יפה.
הן יתאחדו, נכון? כי אני חושב 'נשים', כן?
עכשיו יש לנו אישה ואישה, נכון?
אם נקבל נשים, יחד באותה קבוצה והכל.. מה יקרה?
אתה יודע מה קורה. כל מיני דברים בלתי מוסברים קורים,
כמו דברים טובים, מבין?
מסתורים, אבל טובים. בדרך כלל דברים טובים מאד שנפתרים,
אבל זו תוכניתי. מה דעתך עליה?
-יהיה עלי לחשוב על זה.
"המוות לא ישלוט בך.
"אנשים מתים עירומים, הם יהיו לאחד.
"עם האיש ברוח וסהר המערב.
"כשעצמותיהם יבחרו רקובותנה ועצמות הן תרקבנה.
"יהיו להן כוכבים במרפק ובכף הרגל.
"למרות שדעתם תטרפנה הם יהיו שפוים.
"למרות שהם ישקעו בים הם יעלו בחזרה.
"למרות שאוהבים יאבדו, האהבה לא תעלם.
"והמוות לא ישלוט בך."
-מצאת אותי. -חזרתי בשבילך. חזרתי באותו היום.
סליחה.
-מספיק להניח. האורחים. הם עשוים מחלקיקים תת-אטומים או לא?
-מחלקיקים תת-אטומים, אני לא בטוח. אבל...
-מה אתה חושב? -אני חושב... קרוב לודאי.
-מה יצב אותו? נחש. -לא יודע. אולי "שדה היקס".
-אז אם ניצור שדה היקס שלילי..?
ונפגיז אותם באנטי בוסוני היקס, אולי הם יתפוררו.
-אולי. לא יודע, זה יקח הרבה אנרגיה.
-נסגור את כל אפשרויות הספינה שאינן חשובות ביותר.
-אתה יודע שזו רק תיאוריה? מה אם אנחנו טועים?
-בוא נגלה. -ניקח את הממצאים בחזרה לכדור הארץ.
-מה אם הם יבואו אחרינו? מה אם כל מה שקורה פה
יקרה על כדור הארץ בקנה מידה ענק?
אינך רואה זאת כבעיה? לדעתי זו טעות חמורה
להניח את נעימותו.
יכול להיות שזה מטריף אותנו כדי לצפות בנו הורגים אחד את שני.
-לכן אתה חושב שהם כאן?
בהתחשב במשאבים שלו, הוא יכול לעשות הכל כולל להרוס אותנו.
-פגוש אותי במעבדה בעוד שעה. -לא אסכים שתעשו זאת.
-איך תעצור אותנו? איך תעצור אותי מלהשיב אותה.
-שניקח גם את האחר בדרך?
זה לא צריך להיות קשה. נוכל לשרטט את הנתיב שלו,
זה יקח רק יום.
-כריס, על מה היא מדברת? -כלום! -החמצן שלה אולי אזל.
-אולי הם לא צריכים חמצן. -כריס, על מה הם מדברים?
-לא אמרת לה? -מה לא אמרת? מה לא אמרת?
-באת כבר פעם. -נפטרנו ממך.
-מה עשיתם? -שלחתי אותך מעל פני. לחלל.
-אלוהים. אלוהים! -לא, ריאה.
-אל תיגע בי. -ריאה, לא הבנתי.
ריאה. ריאה. היי! אל...
מה ניסית להשיג בזה? -הרוג אותם.
זו שגיאה להתערב רגשית באחד מהם.
מנצלים אותך. אילו היתה מכוערת, לא היית רוצה בה. לכן היא לא.
היא ראי לחלק ממוחך ואתה מספק את הנוסחה לו.
-היא חיה. -היא לא אנושית. נסה להבין זאת מכל דבר אחר.
-מה על האורח שלך? זה שאינך מהססת להרוס?
מיהו? מיהו? הוא מרגיש? הוא יכול לגעת? לדבר?
-זה מצב מעבר למוסר. אישתך... מתה.
-איך אתה יודע? איך אפשר להיות בטוח במצב שאינך יודע?
-היא העתק, תעתיק צילומי, והיא מפתה אותך מחדש.
אתה חולה! איננו לוקחים אותה בחזרה איתנו.
השאר את האור כבוי.
אתה חושב שאני בחלומך. -את לא גיבריאן. -לא?
אז מי כן? -בובה. -ואתה לא? או שאולי אתה הבובה שלי.
וכמו כל הבובות, אתן חושבות שאתן אמיתיות.
זה חלומה של הבובה, להיות אמיתית.
-למה התאבדת? -זה נראה כרעיון טוב באותו הזמן.
עכשיו אני חושבת שטעיתי. -מה עם בנך?
זה לא בני. בני על כדה"א. וזו לא אישתך.
הם חלק מסולריס. זכור זאת.
-מה סולריס רוצה מאיתנו? -למה היא צריכה לרצות משהו?
לכן עליך לעזוב. אם תמשיך לחשוב שיש פתרון, תמות פה.
-לא אוכל לעזוב אותה. אלחם בזה. -אתה מבין מה שאני אומר?
אין תשובות. רק בחירות.
ריאה?
-ריאה?
ריאה?
ריאה.
גורדון!
-מה קרה? -היא שתתה חמצן נוזלי.
-היא מתה. -לא.
לא אצליח להתרגל להם, תחיות המתים הללו.
-אוי, לא.
-למה עשית את זה? ריאה? -אל תקרא לי כך.
יש 2 מרכיבים. מאיץ אנרגית פרוטון גבוה וחומר מודולרי.
בכיוונון תדר הקליטה מתקבלת תוספת אנטי בוסונס היקס 90 ג'יגה הרץ
ופעימת 160 ג'יגה הרץ כמעט טהורה.
השתמשתי בה בשלי. -מה קרה? -הם נעלמו. מאין שבאו.
זה מה שהיא רוצה. -לא אניח לה להצליח.
-היא תבוא אלי בשנתך.
-אז לא אישן.
-אינך מבין? הגעתי מזכרונך שלה.
זו הבעיה. אינני אדם שלם. בזכרונך אתה יכול לשלוט בכל.
אז אם אתה זוכר משהו רע, נקבע מראש שעלי לבצעו.
יש לי נטיות להתאבדות כי ככה אתה זוכר אותי.
קולי נשמע כך כי כך אתה זוכר אותי.
-אינני מאמין שנקבע מראש שנחיה את העבר מחדש.
אני חושב שנוכל לבחור לעשות זאת אחרת.
ביום שעזבתי ואמרת שתמות בלעדי לא שמעתיך כי כעסתי.
זו ההזדמנות שלי לתקן את הטעות ואני זקוק לעזרתך.
-אבל אני באמת ריאה? -אני לא יודע עוד. אני רק רואה אותך.
אני רק רואה אותך.
-הם יצרו אותי, ואיני יכולה לתקשר עם זה. בודאי זה שומע אותי.
זה בודאי יודע מה קורה לי.
ואני ואתה, יש לנו בודאי איזה הסדר, הבנה כללית,
שאני לא באמת בת אנוש.
לא, ריאה.
כריס? כריס, הלואי ותתן לי להשתמש במכשיר וללכת.
ואז תחזור לכדה"א ותספר לכולם על סולריס.
-לא. -זה הפתרון ההגיוני היחיד.
לא יתכנו לנו חיים יחד על כדה"א, כריס. אתה יודע זאת.
זה יהיה בלתי אפשרי.
וזה? אילו מין חיים אלו? לכוד כאן, אין אלו חיים.
איני יודע איך לקרוא לזה. -זה מה שיש לנו.
זה מספיק לי. -עלי לנוח.
אתה תחלה. -לא אכפת לי.
-פשוט שכב לרגע. בבקשה, כריס, עליך לנוח.
כריס לא בוטח בי.
כריס, אל תאשים את גורדון. זו לא אשמתה. התחננתי לה.
עדיף כך. מצאתי את פתק ההתאבדות.
חיטטתי בדבריך, העמוד שקרוע מספר השירים, והבנתי שאינני היא.
אינני ריאה. אני יודעת שאהבת אותי בכל זאת. יודעת.
הרגשתי. ואהבתי אותך.
הלואי ויכולנו לחיות בהרגשה הזו לעד.
אולי יש מקום שנוכל. אבל אני יודע שלא
על כדה"א ולא על הספינה הזו.
זה כל מה שאני יכול לומר כעת.
-הרגת אותה! -לא אותה, את זה. -זה רצח!
-קלוין, היא התחננה. זה היה מידי, ללא כאבים.
-היא תחזור. -לא, היא לא. -למה נתת לה לעשות את זה?
-קלוין! זה לא אנושי. מה שזה לא יהיה, זה לא אנושי וזה מאים עלי.
ואני רוצה לנצח, שבני האדם ינצחו. לצידו של מי אתה?
-מה אתה עושה? -מחבר את האל בחזרה. אני חוזר הביתה.
גורדון? גורדון!
-ידעתי. -כמה זמן אתה חושב שהוא היה מת?
-קשה לומר בגלל הקור.
-הוא תקף אותי. הנה אני. איכשהו, אני שם ולא יכולתי לומר..
לא יכולתי לומר איך אני שם או מה אני או מה קורה, אבל
לפני שאגיע לזה, מה זה כאן שמתקרב אלי? מה אתה מנסה לעשות?
או שאני רואה שאתה מנסה להרוג אותי. כן, זה בלבל אותי.
אספר לך על כמה דברים מבלבלים...
מה עם בינגו, הנה אתה והנה ועדת הקבלה.
נפלה לך הסכין וזו סכין טובה.
דרך אגב, אחרי כל זה גיליתי ש... בכל אופן...
ראיתי לראשונה ובמקרה זה היה..
שרדתי 30 שניות ראשונות מהחיים הללו,
איך שתקראו להם, על ידי הריגת מישהו.
והריגת מישהו שבמקרה היה אני.
רוב האנשים בעמדתי היו ככה... לא יודע!
זו הזדמנות פז למעשה. זו.. מה עם זו מתת?
אני מתת.. היי...
-אני אומר שנשתמש במתקן ההיקס עליו.
-אני לא חושב שבאמת יש לך זמן. -למה אתה אומר את זה?
-מאז שהשתמשנו במכשיר ההיקס שסולריס התחילה להעצים.
אולי תשים לב שאנחנו קרובים מאד אליו.
זה בגלל שכל מה שבשדה הכוח שלו נמשך פנימה.
ומצטער, אבל מכשיר ההיקס גמר את מצבור כורי תאי הדלק.
אבל אם... אפשר? אפשר להציע הצעה? פשוט...
תוכל לעשות כרצונך אבל אני ממש אנעל את עצמי
ואקח בחזרה את אתנה.
חגור חגורה.
עבור לכוח פנימי. התחל אבחנת דלק. בדיקת מצב בלג"א.
הצבע וכייל אנטנות שמשדרות "על גבוה".
חסום ואטום כל קוי מנוע דחף מרכזים.
-כדה"א. אפילו המילה נשמעה לי כעת מוזרה. לא מוכרת.
כמה זמן הייתי מחוסר הכרה? כמה זמן חזרתי? זה שינה משהו?
ניסיתי למצוא את מחזור העולם שבו חייתי פעם.
עקבתי אחרי הנוכחי. הייתי שקט, קשוב.
ניסיתי בהכרה לחייך, להנהן, לעמוד...
ולבצע את מליוני המחוות שמאפינות את החיים על כדה"א.
למדתי את המחוות הללו עד שהפכו שוב להרגל.
אבל רעיון זכרונה לרעה רדף אותי.
שאיך שהוא טעיתי בכל.
-הפסק לחץ וסובב את כל הטורבינות למצב המתנה.
הפרדה.
חסום ואטום כל קוי מנוע דחף מרכזים.
-ריאה!
ריאה!
-כריס? כריס!
-אני חיה או מתה? -אנחנו לא צריכים לחשוב כך עוד.
עכשיו אנחנו יחד.
כל מה שעשינו נסלח. הכל.
by CentralEruption, enjoy :-)