‏אני כל כך מתגעגעת אליך, חנינא. ‏-אז אני אבוא בשבת הקרובה.
‏אני רוצה שתיסע לשם, לישיבה שלו.
‏אם צריך גט, אנחנו נוציא ממנו גט.
‏אני באתי לכאן בשליחות כדי להגיד לך
‏שאתה לא רצוי אצלנו בבית.
‏אתה תיתן לרוחמי גט וזהו.
‏ליבי החליטה שהיא רוצה להתארס איתך. ‏-באמת?
‏יש לנו כמה תנאים ברורים.
‏אתה עוזב את כל העניינים של הציור ‏ולא מתעסק בזה יותר לעולם.
‏שלום, קאופמן.
‏[עקיבא] אני החלטתי שאני לא רוצה ‏להציג את הציורים.
‏שיהיה לזוג הצעיר מזל טוב. ‏מזל טוב, מזל טוב, מזל טוב.
‏קבלו את ילד הפלא צבי אריה שטיסל. ‏-מוכשר שלי.
‏♪ [צבי אריה שר בקלטת] ♪
‏יכולתי להיות הסולן של פרחי, ‏להופיע בכל העולם.
‏הרבה זמן שאני חושב לפתוח פה סניף,
‏אבל רציתי שיהיה פה מישהו שאפשר לסמוך עליו.
‏מה נעלמת לי ככה?
‏שבועיים לפני תערוכה, איזו צורה יש לזה?
‏אני מצטער, זה מה שהחלטתי.
‏אתה קיבלת כסף, קיבלת סטודיו ‏ואתה לא יכול ככה להיעלם!
‏שטיסל, אני אתבע אותך. ‏נשבע לך שאני אתבע אותך.
‏♪ לאן הולכים פתאום כולם? ♪
‏♪ הכול נסוג ונעלם ♪
‏♪ רק המילים צפות, כולן ♪
‏♪ כולן ♪
‏♪ לאן אמשיך מכאן? ♪
‏♪ לאן? ♪
‏[ביידיש] זהו זה.
‏יום קשה מאוד, אנשין. יום קשה מאוד.
‏לא היו ימים קשים לישראל
‏כיום סגירתו של אנשין.
‏אני לא סוגר שום דבר, אני רק עובר דירה.
‏לעבור לעמק רפאים זה נקרא לסגור, אנשין.
‏חלאס.
‏[ביידיש] זהו זה.
‏[ביידיש] נו, מה? אתה רוצה לבוא איתנו ‏לאיזה תה עם ביסקוויטים?
‏[ביידיש] לא, לא, אני ממשיך למלון.
‏תגיד לי, מה שלום החתן? ‏-ברוך השם, חתן.
‏היית מאמין שצייר הפרא שלך ‏יהפוך להיות בן אדם?
‏כן, תשמע, מתישהו יהודי צריך להתבגר.
‏מה שאתה לא הצלחת לעשות ב-27 שנה,
‏אני עשיתי בחצי שעה.
‏אתה? מה הפשט?
‏הוא לא סיפר לך על התנאי שעשיתי לו?
‏איזה תנאי? על מה אתה מדבר?
‏אני אמרתי לו, ילד, אם אתה ‏רוצה להתחתן עם הנסיכה שלי
‏אתה צריך להיות יהודי רציני. להתפלל במניין.
‏לעזוב את כל השטויות של הציור וכו'. יהודי.
‏ככה אמרת לו?
‏אה, בטח, בטח, הוא סיפר לי כמה פעמים.
‏נו, שוין, העיקר שהוא וליבי ‏טוב להם ביחד, ברוך השם.
‏נו, ברוך השם. כל טוב.
‏מה זה הפרצוף הזה ‏שאתה לובש?
‏אני בסדר, אני בסדר. ‏-יופי.
‏לא יודע, יש איזה בלגן קטן ‏עם קאופמן מהגלריה.
‏איזה בלגן?
‏מתי זה התערוכה שלך?
‏לא, אין בסוף תערוכה. ‏-מה? למה אין תערוכה?
‏כי...
‏החלטתי שאני עוזב את זה, ‏את כל העניין של הציור.
‏מעניין, למה שתחליט כזה דבר?
‏ככה החלטתי.
‏גם ליבי העדיפה ככה.
‏נו, אז אם החלטת, מה יש להתלבט?
‏פתאום התקשר אליי איזה טיפוס...
‏אומר שהוא עורך הדין של קאופמן.
‏הוא רוצה לתבוע אותי.
‏על מה? ‏-על זה שביטלתי את התערוכה
‏אחרי שכבר קיבלתי חלק מהכסף של הפרס וכל זה.
‏הוא לא נראה לי יהודי שנעים ‏להתקוטט איתו, הקויפמן הזה.
‏קאופמן.
‏תקשיב לי טוב, קיווע.
‏תלך אליו עכשיו, תסביר לו שאתה קצת מבולבל,
‏תבקש ממנו יפה סליחה...
‏ותגיד לו שיעשה את התערוכה, הכול כמתוכנן.
‏מה זאת אומרת? אני... ‏-רגע, תקשיב לי עד הסוף.
‏תעשה את התערוכה, ‏הכול, רק שלא יהיה בשם שלך.
‏תמציא איזה שם אחר.
‏ככה הוא לא יפסיד שום דבר וגם אתה לא תפסיד.
‏לא, לא, זה לא שייך, אבא. ‏-למה לא שייך?
‏תסיים מה שהתחלת.
‏גם מי יודע כמה כסף תרוויח מזה.
‏אני לא יכול.
‏אני הבטחתי לליבי שאני לא מתעסק בזה יותר.
‏בסדר, אז הבטחת.
‏אתה חושב שאני סיפרתי ‏לאמא שלך על כל שטות שעשיתי?
‏לא הכול צריך לספר כמו ילד קטן.
‏תראה, אני אתן לך עצה טובה לחיים.
‏לא כל קריזה של נוחעם ‏צריך לרקוד לפי מצב הרוח שלו.
‏[גיטי] רוחמי, השבוע את גומרת עם זה ‏בעזרת השם.
‏זה יהיה קצת קשה, אבל נעבור את זה יחד.
‏בסדר.
‏[נאנחת]
‏ילדה שלי, תחשבי על זה ‏כמו על ניתוח קצר שחייבים לעבור
‏ואז הדברים מסתדרים, בסדר?
‏מתי קבעתם את הדיון? חמישי בצהריים?
‏זה בית הדין קבע, לא אנחנו.
‏זה הכרחי שאני אהיה שם?
‏מה זאת אומרת? ברור, את חייבת להיות שם.
‏מה? תגידי לי, ממה את חוששת? ‏-לא יודעת.
‏אני קצת פוחדת מלפגוש אותו.
‏פוחדת ממה? שהוא ישתולל?
‏מה פתאום.
‏רואים שאף פעם לא פגשת אותו, אמא.
‏אני מפחדת שזה יותר מדי יכאב לי.
‏את יודעת שכל הקטע בחד-פעמי שזה חד-פעמי,
‏שלא צריך לשטוף את זה.
‏אבל זה איכות, חבל על זה. ‏-שיהיה.
‏את שומעת, איזה אחד ניגש אליי ‏היום בכולל בהפסקת צהריים.
‏אומר לי, "שמעתי שאתה יודע לשיר
‏ואנחנו מחפשים זמר לתזמורת שלנו."
‏באמת? ומה אמרת לו? ‏-מה אמרתי? התחלתי לצחוק.
‏למה לצחוק? אתה שר טוב, צבי אריה.
‏אולי סוף סוף תעשה משהו עם הכישרון שלך.
‏ברוך השם יש לי עוד כישרונות. ‏-כן.
‏מה נראה לך, שאני רוצה להיות זמר חתונות? ‏-מה רע?
‏ואם זה יביא קצת פרנסה, בכלל.
‏שאברך כמוני ילך להיות זמר חתונות? ‏איזו מין צורה יש לזה?
‏משושה, לא יודעת איזה צורה.
‏באמת, צבי אריה,
‏לא נמאס לך לעשות חשבונות כל הזמן? ‏-מה?
‏שום דבר. אני הולכת לישון, לילה טוב.
‏נו, אולי נחשוב על זה עוד קצת.
‏לילה טוב.
‏[טובי] סתם שתדע, שזמר זה מאוד מכובד
‏והציבור היום מעריץ זמרים יותר מאשר גדולים.
‏נו, ולכן הציבור שלנו נראה כמו שהוא נראה.
‏[אברכים מדברים] ‏-♪ [צבי אריה שר בשקט] ♪
‏הלו, שטיסל, אתה איתי? ‏-איתך, איתך, בטח איתך.
‏"דהנה הפוסקים כתבו ‏שדבר שנתבשל כמאכל בן דרוסאי
‏לא שייך בו בישול מן התורה..."
‏קאופמן, אתה כאן? ‏-מי זה, שטיסל?
‏מה קרה, נבהלת משלזינגר?
‏שלזינגר? ‏-שלזינגר, עורך הדין.
‏דקה, דקה אני איתך. ‏-אני מחכה.
‏תיקח לך שם קרטיב מהפריג'ידר הקטן.
‏הו, הנה אתה.
‏בוא ניקח פה אחד בשבילך.
‏קח, זה טעם מלון, זה הכי טוב. ‏-לא, לא, לא תודה, אין צורך.
‏קח אני אומר לך. ‏-באמת שלא.
‏תיקח. אומרים לך תיקח, תיקח. ‏-טוב, תודה.
‏"ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם
‏שהכול נהיה בדברו". ‏-אמן.
‏דבר ראשון אני רוצה להתנצל.
‏אני עובר איזו תקופה לא... לא פשוטה ו...
‏עזוב, עזוב התנצלויות, בוא נדבר תכלס.
‏חשבתי על זה עוד פעם.
‏מבחינתי אפשר לפרסם ‏את התערוכה בדיוק כמו שתכננת,
‏רק אני רוצה לבקש ממך...
‏שזה יהיה תחת שם אחר, לא תחת השם שלי.
‏פסבדונים? ‏-לא, לא, תחת שם אחר.
‏פסבדונים, שם אחר. זה שם ‏בדוי שהאמן מסתתר מאחוריו.
‏כן, כן, שם אחר.
‏אתה יודע מה, שטיסל, אני אפתיע אותך.
‏מקובל עליי.
‏יש לנו תשע עבודות שלך עד עכשיו.
‏אני התחייבתי למוזיאון על 15.
‏אבל אני אדבר איתם, נסתפק בעשר עבודות. ‏-טוב.
‏זה אומר שאתה צריך לצייר עוד ציור אחד. ‏-אה.
‏נו, תגלה לי, אני במתח.
‏רגע, רגע, קודם נזמין משהו לשתות, נהנה לנו.
‏שום דבר לא בלחץ.
‏רק שאני לא אתאכזב. ‏-אין מצב כזה.
‏שלום. ‏-שלום.
‏זה תפריט שתייה ואוכל
‏וכאן יש לכם גם את תפריט היינות.
‏כן, אנחנו רוצים בבקשה יין.
‏איזה יין תרצו? אתה יכול לעיין בתפריט.
‏אנחנו רוצים את היין הכי יקר שיש לכם. ‏-ליפא.
‏יש לנו יקרים, משובחים. ‏-יופי, נשמח לשמוע איזה.
‏לא צריך, ליפא. ‏-בסדר, רגע.
‏טוב, אז יש לנו זאוברמן לימיטד אדישן
‏שזה 850 שקל לבקבוק,
‏ויש גם את הפורט 1950 ‏של טפרברג שהוא ממש מומלץ.
‏וכמה הוא עולה?
‏1,050 שקל לבקבוק. ‏-אה.
‏וזה שווה את זה את אומרת?
‏מה זה הקשקוש הזה, ליפא? די. ‏-מה, רגע.
‏הוא נהדר. האמת, שאני טעמתי ממנו פעם אחת,
‏אבל אם אתה רוצה, יש לנו גם יותר יקרים.
‏את הירדן קצרין בציר 2003 ו...
‏לא, לא, הפורט המבורגר הזה נשמע לי מצוין.
‏טפרברג. ‏-כן.
‏לא, לא. אני לא מוכנה לזה.
‏אתם רוצים דקה לחשוב על זה? ‏-תודה.
‏מה עובר עליך? מי מזמין בקבוק יין באלף שקל?
‏גיטי, תשתחררי קצת, נו, מה אני מבקש ממך?
‏בסדר.
‏אתה לא מוציא אלף שקל על בקבוק יין. ‏-בסדר, בסדר.
‏את זוכרת את הכסף שקיבלנו בזמנו מרנטה?
‏רגע, רגע.
‏אז אני השקעתי אותו ‏אצל שטרוק, יועץ ההשקעות.
‏נו?
‏ויש לנו...
‏את שומעת?
‏מאתיים שמונים ושבעה אלף שקל בבנק.
‏מאתיים שמונים ושבעה אלף. שלנו.
‏זה הרבה כסף. ‏-זה המון!
‏עכשיו את מבינה למה אני ‏רוצה שנעשה לחיים כמו שצריך?
‏מאתיים שמונים ושבעה אלף?
‏חשבת כבר מה אתה רוצה לעשות עם זה?
‏זה לא מה שאני רוצה לעשות עם זה, ‏זה מה שאת רוצה לעשות עם זה.
‏מה? ‏-אני החלטתי ש...
‏שבגלל מה שהיה וכל זה...
‏אז אני החלטתי שאני רוצה ‏שאת תהיי אחראית לבד על הכסף.
‏את תחליטי מה לעשות איתו.
‏אם את מסכימה.
‏טוב, יש לנו החלטה? ‏-כן.
‏אנחנו ניקח את ה... ‏-תביאי לנו בקבוק במאה שקל.
‏אוקיי. ‏-תודה.
‏♪ [מוזיקת רוק מעומעמת] ♪
‏ניגנתי, אתה יודע, מה...
‏סתם ל... ‏-כן, סתם.
‏היה כזה באתי, ניגנתי... ‏-שלום, חברים, מה שלומכם?
‏אני מחפש את גורלניק. ‏-רק רגע.
‏[נאנח]
‏איתך דיברתי? ‏-כן, אתמול בערב.
‏שלום.
‏נעים מאוד, אני אריה. ‏-אריה מה?
‏כהן. ‏-טוב, יפה.
‏אז באת מוכן? ‏-כן, אני מקווה שכן.
‏יאללה, נעשה לך אוקיי או אוי ויי. ‏-מה זה?
‏ככה קוראים אצלנו לאודישן.
‏או שאתה אוקיי או שאתה אוי ויי.
‏אה, אוקיי. ‏-אוקיי.
‏קח את המיקרופון הזה.
‏חוץ מזה שאתה שר, ‏זה לראות איך אתה עובר מסך,
‏איך אתה על הבמה.
‏בסדר. ‏-בסדר?
‏חברימ'לך, לעלות.
‏אז מה תשיר לנו?
‏אולי את "ואפילו בהסתרה", מכירים? ‏-ברור, שיר פיצוץ.
‏קדימה, תן לו קיו.
‏♪ [מוזיקה] ♪ ‏-[נושף על המיקרופון]
‏♪ ואפילו בהסתרה ♪
‏♪ שבתוך ההסתרה ♪
‏♪ בוודאי גם שם נמצא ‏השם יתברך ♪
‏♪ ואפילו בהסתרה ♪
‏♪ שבתוך ההסתרה ♪
‏♪ בוודאי גם שם ‏נמצא השם יתברך ♪
‏♪ אוי אוי אוי ♪
‏♪ גם מאחורי הדברים ‏הקשים העוברים עליך ♪
‏♪ אני עומד, ‏אני עומד, אני עומד ♪
‏♪ גם מאחורי הדברים ‏הקשים העוברים עליך ♪
‏♪ אני עומד, אני עומד ♪
‏♪ אני עומד ♪
‏[שקט]
‏מה?
‏אוי ויי?
‏אתה בא לומר לי שאף פעם לא שרת?
‏לא ממש. קצת, כשהייתי ילד, ‏אבל זה היה... לפני הרבה שנים.
‏מה אתה מדבר? יש לך כזה אוקיי, כזה.
‏תשמע, יום שני שבוע הבא ‏יש לי חתונה ב"בנות ירושלים".
‏תוציא את היומן,
‏אני רוצה ביום חמישי כשאנחנו חוזרים מ"הדקל" ‏שתעשה איתו חזרות.
‏אני רוצה אותך שם.
‏רגע, רגע אחד. כל העניין הזה ‏של המוזיקה זה מין תחביב כזה.
‏אני לא בטוח שאני רוצה ‏עדיין לעשות מזה מקצוע.
‏אתה רוצה להיות זמר או לא?
‏כן, אני רוצה מאוד.
‏זה חלום שלי מאז שהייתי ילד.
‏ואז החלטתי שלא אכפת לי מכלום,
‏אני שר כאילו אני באמבטיה ואף אחד לא שומע.
‏אני שומעת אותך כשאתה באמבטיה.
‏בסדר, את זה לא הם, הם רציניים.
‏בקיצר, יש אחד על גיטרה ‏ואחד על אורגן ועוד אחד על תופים
‏ומעל כולם יש את גורלניק עצמו ‏על גיטרה חשמלית כזה.
‏בקיצר, הם התחילו לנגן ‏ואני נכנסתי לזה, מה זה,
‏שרתי בכל הכוח.
‏נו, תשיר לי גם. ‏-מה, מה שייך עכשיו, בלי המוזיקה?
‏בסדר, רק קצת. מה, לא מגיע לי? ‏-בסדר, קצת.
‏♪ ואפילו בהסתרה ♪
‏♪ שבתוך ההסתרה ♪
‏♪ בוודאי גם שם ‏נמצא השם יתברך ♪
‏ככה המשכתי והמשכתי והמשכתי, לא חשוב.
‏מהמם, מהמם.
‏אני כבר מדמיינת אותך עומד שם על הבמה
‏וכל הילדים מסביב עומדים ומסתכלים
‏ואני מספרת לחברות שלי ‏בעזרת נשים שבעלי הוא הזמר.
‏את יודעת שזה לא מה שאני רוצה.
‏אני רוצה להיות ר"מ בישיבה. ‏-בסדר, אתה הר"מ שלי, זה מספיק.
‏נו, תשיר עוד קצת.
‏[מגחך]
‏♪ גם מאחורי הדברים ‏הקשים העוברים עליך ♪
‏♪ אני עומד, ‏אני עומד, אני עומד ♪
‏♪ גם מאחורי הדברים ‏הקשים העוברים עליך ♪
‏♪ אני עומד, ‏אני עומד, אני עומד ♪
‏בוא נלך לישון, צבי אריה.
‏כבר מאוחר.
‏[דלת נסגרת]
‏[גיטי] אני רוצה שתשאיר ‏את הסגנון כמו שזה,
‏אבל נקי ויותר חמים קצת, אתה מבין?
‏שאנשים ירגישו פה בבית.
‏ואת הצנרת מה שאמרנו, חדשה. ‏-כן, בעלך דיבר איתי על זה.
‏עד הרגע האחרון ‏עוד חשבתי להגיד לו לכתוב "גיטי".
‏לא, תודה, אני מעדיפה שהשם שלי ‏לא יהיה רשום באמצע גאולה.
‏גם וייס זה השם שלך. ‏-כן, אבל וייס יש הרבה.
‏זה נכון.
‏וגיטי יש רק אחת.
‏מסעדה חדשה, בבקשה. ‏בבקשה.
‏מסעדה חדשה, טעם של פעם.
‏[דפיקות בדלת]
‏בהחלט.
‏יוס'לה, למה אתה לא בישיבה?
‏סילקו אותי מהישיבה. ‏-מה? רגע, מה זה שם?
‏זה כלב. ‏-מאיפה הבאת אותו?
‏מה אתה מכניס לפה את הדבר הזה?
‏זה לא דבר, זה כלב וקוראים לו דובצ'ע.
‏דובצ'ע? יוסל'ה, מה? מה בעצם...
‏מה עובר עליך, יוס'לה?
‏מצאתי אותו לפני כמה זמן ליד הישיבה.
‏הוא היה רעב אז הבאתי לו אוכל ‏ומאז נהיינו חברים.
‏נו, נו.
‏לפחות תסגור את הדלת. ותחזיק אותו חזק.
‏סבא, אין לך מה לפחד ממנו.
‏הוא לא נושך והוא ממש נעים. ‏אתה יכול להרגיש אפילו.
‏אז אני מבין למה זרקו אותך מהישיבה.
‏ירד בלילה גשם ולא יכולתי לחשוב ‏שהוא נמצא בחוץ לבד וקר לו,
‏אז הכנסתי אותו לתוך החדר בפנימייה.
‏לתוך החדר? אוי ויי.
‏הבחורים דווקא נהנו ממנו,
‏אבל מישהו הלשין למשגיח ‏ובבוקר הוא סילק אותי.
‏נו, בטח, הוא צודק. מה קרה לך, יוס'לה?
‏בחור ישיבה ששקוע בלימוד ‏לא צריך להתעסק עם שום כלבים.
‏זו בכלל חיה טמאה.
‏אתה יודע מה אומרים ביידיש?
‏[ביידיש] "יהודי עם כלב, ‏או שזה לא יהודי או שזה לא כלב".
‏אתה יודע מה התרגום של זה?
‏אני יודע כי זה בדיוק מה שהמשגיח אמר לי.
‏להתראות, סבא.
‏רגע, רגע, רגע, לאן אתה הולך? ‏בוא, יוס'לה, בוא, בוא.
‏תשמע, אני יודע מה נעשה.
‏תביא רגע את הטלפון.
‏ותביא גם את הדפי זהב.
‏אנחנו נצלצל למשגיח שלך ונרגיע אותו.
‏הוא סילק אותי סופית, אין מה לדבר איתו.
‏אל תדאג, הכול יהיה בסדר.
‏הרב מנדלמן?
‏[ביידיש] שלום וברכה, מדבר שולם שטיסל, ‏סבא של יוס'לה וייס.
‏[ביידיש בטלפון] הו, ר' שולם, ‏דבר כזה עוד לא קרה לי.
‏תקשיבו לי, זה הכול היה שטויות.
‏לפעמים לילדים יש שטויות בראש, ‏לא צריך לעשות מזה עניין גדול.
‏אל תספרו לראש ישיבה ‏וגם לא להורים של יוס'לה.
‏הוא יחזור לישיבה.
‏אבל בלי הכלב. ‏-בלי הכלב, בלי הכלב, אל תדאגו.
‏רק שלא תדברו מזה עם אף אחד.
‏עוד שעה הוא אצלך. ‏-בסדר.
‏[בעברית] כל טוב.
‏[נאנח]
‏אתה יודע, יוס'לה, יש איזה מין ארגון כזה,
‏עמותה כזאת של חילונים
‏שהם מטפלים בכל הכלבים ‏שמוצאים ברחוב, כמו הכלב הזה...
‏וכל מיני פנסיונרים חופשיים ומזרוחניקים
‏שאין להם מה לעשות בחיים ויש להם ‏גינה גדולה והרבה אוכל של כלבים...
‏באים לשם ולוקחים להם משם כלב, אתה מבין?
‏והם מאמצים אותו ממש כאילו ‏שהוא המז'יניק שלהם.
‏תאמין לי, שם הוא יהיה מאושר.
‏[דובצ'ע מיילל]
‏הלו, זה צער בעלי חיים?
‏בוא. ‏-הוא מפחד.
‏לא נורא, הוא יתגבר על זה. תחזיק אותו חזק.
‏[כלבים נובחים]
‏שלום. ‏-שלום. דיברנו קודם בטלפון.
‏אה, כן.
‏אתם בטוחים שאתם ‏לא רוצים להשאיר אותו אצלכם?
‏בהחלט בטוחים. זה לא אפשרי.
‏אבל אם תגידי לנכד שלי שאין לו מה לדאוג
‏ושתוך יום, יומיים תמצאו לו ‏בית וכו', אני מאוד אודה לך.
‏תראו, הכלבים שמגיעים לפה ‏יש להם צ'אנס של שלושה שבועות.
‏אחר כך אם אף אחד לא לוקח אותם,
‏אנחנו נאלצים פה להרדים אותם.
‏להרדים עד מתי?
‏אמ...
‏להרדים לגמרי.
‏זה ממש מבאס, ‏אבל אין מה לעשות, אין לנו תקציב.
‏אבל הכלב הזה זה כלב קטן וחמוד.
‏בטח ייקחו אותו מפה מהר מאוד ו...
‏אני לא משאיר פה את דובצ'ע. ‏-מה זאת אומרת?
‏טוב, תחליטו מה שתחליטו ותקראו לי, בסדר?
‏הכי טוב זה שתאמצו אותו אם תשאלו אותי.
‏[שולם נרתע]
‏[כלב נובח]
‏אתה חייב לחזור לישיבה, יוס'לה, זה לא עסק.
‏עד שאני לא מוצא מקום טוב לדובצ'ע,
‏אני לא חוזר לישיבה. זה לא אכפת לי.
‏תשמע, אתה יודע מה? תראה מה נעשה.
‏אתה תיסע עכשיו לישיבה ‏ואני אקח את הכלב הביתה,
‏ורק כשנמצא לו מקום יפה ‏עם אנשים נחמדים וחצר...
‏נשים אצלם את הכלב, בסדר?
‏אתה לא תשאיר אותו ברחוב? ‏-בשום אופן, אני מבטיח לך.
‏אני שומר עליו אצלי בבית ‏עד שאני מוצא לו מקום חמישה כוכבים.
‏טוב. ‏-יפה.
‏אני שולח אותך במונית עכשיו לישיבה
‏ויוס'לה, אתה לא מספר ‏על זה שום דבר לאף אחד,
‏גם לא לאבא ואמא, ברור? ‏-כן. תודה, סבא.
‏בתיאבון. ‏-תודה.
‏שלום.
‏אולי יש לכם משהו משביע בתשעה שקלים?
‏אתה רעב? ‏-האמת שכן, אבל יש לי רק תשעה שקלים.
‏זה בסדר, תחזיר לי כשיהיה לך. ‏-לא, תודה רבה, עדיף שלא.
‏אני גם לא בטוח מתי אני אחזור שוב לירושלים.
‏תודה לך, אני אסתדר. כל טוב.
‏רגע, חכה רגע.
‏יש לנו מנה מיוחדת שעולה בדיוק תשעה שקלים.
‏שב.
‏סליחה.
‏האוכל מוכן.
‏תודה. ‏-בתיאבון.
‏"ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם
‏בורא פרי האדמה". ‏-אמן.
‏[ליפא] רוחמי שלי, מה העניינים? ‏-הכול בסדר.
‏אני פה עכשיו, אז...
‏את רוצה אולי ללכת למסעדה, לעזור קצת לאמא?
‏רוחמי, רק תדעי שממש חבל לי ‏שזה הגיע למצב הזה של גט וכל זה...
‏אבל את יודעת... ‏-כן.
‏כנראה שזה הדבר הנכון.
‏שזה מה שצריך לעשות.
‏כן.
‏זוכר מה אמרת לי בבת מצווה, אבא? ‏-מה?
‏שכשעושים את הדבר הנכון...
‏אחד הסימנים זה שהלב שמח.
‏אז אם זה הדבר הנכון...
‏איך זה שהלב שלי כל כך לא שמח?
‏אני מקווה שהיה לך טעים.
‏מאוד טעים, תודה רבה. ‏-בשמחה.
‏אמא שלי הייתה מכינה בדיוק כאלה קציצות
‏והיא גם הייתה מגישה את זה עם פירה. ‏-הייתה?
‏מה איתה? איפה היא? ‏-היא נפטרה.
‏אני מצטערת. ‏-זה קרה לפני הרבה שנים.
‏שבוע לפני בר המצווה שלי.
‏זו בטח הייתה בר מצווה מאוד עצובה. ‏-קצת.
‏אבל הייתה לי חליפה חדשה ‏למרות שהיינו בתוך השלושים.
‏אמא שלי הייתה חולה כמה חודשים
‏ויום אחד, איזה בוקר היא קראה לי למיטה שלה
‏וביקשה ממני ללבוש את החליפה החדשה
‏שקנו לי לבר מצווה.
‏היא אמרה לי: אני רוצה ‏לראות אותך, בחור בר מצווה שלי.
‏ורק אחרי זה הבנתי
‏שהיא רוצה שאני אוכל ללבוש ‏את החליפה בבר המצווה.
‏הרי לאבל אסור ללבוש בגדים חדשים.
‏גם אמא שלי הלכה לעולמה לא מזמן. ‏-כן.
‏אתה יכול לבוא לאכול פה מתי שתרצה, בלי כסף.
‏תודה, תודה רבה.
‏קיווע?
‏קיווע, אתה כאן?
‏אתה כאן, קיווע?
‏הוא לא כאן.
‏[דובצ'ע מיילל]
‏[מכונת תפירה פועלת]
‏אמא?
‏אמא.
‏אנחנו מכירים? ‏-אמא, זה אני.
‏אמ...
‏אני. ‏-אני? מי? איך קוראים לך?
‏אני...
‏אמא, אני.
‏[נאנח]
‏כן, שטיסל? ‏-אה, מה נשמע?
‏אתה בטח בבית, אני מצטער על השעה.
‏לא, לא, אני עדיין בגלריה.
‏אתה יודע, כשיש עבודה אז יש עבודה.
‏[מגחך]
‏הדפסת כבר את ההזמנות?
‏לא, עוד לא. ‏-יופי, יופי.
‏פשוט אני חשבתי על השם לתערוכה. ‏-כן, אני רושם.
‏עקיבא.
‏עקיבא שטיסל.
‏ליבי, הערתי אותך?
‏סליחה, סליחה, בוקר טוב.
‏לא, לא, עוד לא שבע בבוקר.
‏תחזרי לישון.
‏מה?
‏רק רציתי לשמוע את הקול שלך ו...
‏מה? לא, לא, הכול בסדר.
‏הכול יותר מבסדר.
‏תחזרי לישון. כן, בטח, בטח, נדבר אחר כך.
‏אני מקווה שהוא זוכר לבוא.
‏הרחפן הזה בטח שכח מכל הסיפור.
‏יש לך את הטלפון שלו או משהו? ‏-אין לו טלפון.
‏אבל אם הוא אמר שהוא יבוא, הוא יבוא.
‏זה יהיה לטובה, רוחמי. את תראי.
‏או.
‏דאגנו לך.
‏[ביידיש] אני הולכת לכמה דקות.
‏בוא רגע.
‏[דובצ'ע מיילל] ‏-[שולם נבהל]
‏יישר כוח.
‏[מצחקק]
‏יישר כוח.
‏היי.
‏תגיד, אתה רעב?
‏בוא, בוא נראה אם נשארו קצת שניצלים
‏ממה שקיווע הכין לשבת.
‏שניצלים מאוד מיוחדים, מאוד ימצא חן בעיניך.
‏את שומעת, טובי, התקשרו עכשיו מהלהקה.
‏הם רוצים שאני אבוא עכשיו לחזרה. ‏-עכשיו? עשר ורבע כבר.
‏כן, אני יודע. פשוט יש ‏את ההופעה הראשונה בקרוב
‏ומחר במשך כל היום ‏אני הרי צריך להיות בכולל, אז...
‏אם את לא רוצה שאני אלך, אני לא אלך. ‏-מה פתאום, השתגעת? ברור שתלך.
‏תודה, טובי.
‏אני ממש שמחה שאתה סוף סוף עושה את זה...
‏אז אם אני מקטרת קצת אל תיבהל, בסדר? ‏-בסדר.
‏אני אחכה לך, אני אקרא או משהו
‏אז אם אני נרדמת בסלון, ‏כשאתה חוזר תעיר אותי, טוב?
‏ברור, מה השאלה.
‏לילה טוב, טובי.
‏[גורלניק] אני אומר לך, המוזיקה הבאה ‏שנכנסת לציבור החרדי
‏זה הולך להיות מוזיקת רגאיי.
‏זה לא יעזור לאף אחד, זו ה-מוזיקה.
‏אני בכל אופן... ‏-אני לא אוהבת, אני אוהבת משהו קצבי.
‏לא קשור, אתה מכניס מוזיקת רגאיי ‏עם טיפה מקצב חסידי, זה נכנס.
‏[אישה] רק קצבי אבל. בלי קצבי זה לא מעניין.
‏[גורלניק] תשמעי, ‏רגאיי עם טיפה, אתה יודע מה?
‏אפילו עם טיפה אלקטריק.
‏רגאיי אלקטריק זה דבר שנכנס יפה.
‏מישהו הגיע.
‏אה, כהן? בוא, בוא כנס, מה?
‏מה אתה עומד שם כל כך מבויש? ‏בוא, זה חברים וחברות שלנו.
‏הם אוהבים לבוא, ‏לשמוע קצת מוזיקה. בוא, בוא.
‏חבר'ה, תכירו, זה כהן, החבר החדש שלנו.
‏גורלניק אמר שאתה ‏שוואקי לא קטן. באנו להתרשם.
‏איזה שוואקי? שוואקי עוד ילמד אצלו שיעורים.
‏[גבר צוחק]
‏בוא, בוא, בוא תראה להם משהו.
‏[גורלניק] חברים, תעלו על הכלים. ‏-יאללה.
‏מחרוזת "עוד יישמע", בסדר?
‏♪ [מוזיקה קצבית] ♪
‏♪ עוד יישמע בערי יהודה ♪
‏♪ ובחוצות, ובחוצות ירושלים ♪
‏♪ עוד יישמע בערי יהודה ♪
‏♪ ובחוצות, ובחוצות ירושלים ♪
‏♪ קול ששון וקול שמחה ♪
‏♪ קול חתן וקול כלה ♪
‏גם את חולמת לפעמים?
‏אני? כל לילה, ועוד איזה חלומות.
‏באמת? ‏-כן.
‏מה... מה למשל? מה חלמת הלילה?
‏וואו, הלילה זה היה ממש סיוט. ‏-באמת? מה?
‏חלמתי שאני נמצאת עם אבא ואמא שלי
‏באיזו רכבת שנוסעת ממש מהר,
‏אבל היא מיטלטלת מצד לצד,
‏כאילו יש איזו רוח חזקה בחוץ, לא יודעת.
‏ואז אני הולכת לאחד החלונות ומסתכלת החוצה
‏ואני רואה שהרכבת בכלל נוסעת על הים...
‏לא על מסילה אלא על הגלים,
‏וילדים בוכים מרוב פחד, ‏כולם בלחץ וצעקות ובלגן...
‏ואז אבא שלי הולך לרמקול ‏ואומר שהרכבת כבדה מדי
‏ושצריך לזרוק כמה אנשים למים.
‏או-אה.
‏זה לא חלום, זה ממש סרט.
‏עכשיו החלום שסיפרתי לך ‏נשמע לי בכלל לא מפחיד.
‏לא, זה מפחיד לשכוח את השם שלך.
‏זה ממש מפחיד. באמת.
‏ליבי...
‏אני רוצה שתבואי איתי לאיזה מקום. ‏-טוב.
‏מה זה? ‏-בואי תראי.
‏מה, ממתי זה?
‏מהיום.
‏מהיום? ‏-כן.
‏אני לא רוצה לשקר.
‏ליבי, אני לא רוצה לשקר לך.
‏הבטחת לי משהו, קיווע. ‏-לא, לא. זה בדיוק העניין.
‏אני לא רוצה להחביא ממך. ‏הנה, בגלל זה הבאתי אותך היום.
‏ליבי, בבקשה, תקשיבי לי.
‏ליבי.
‏אני לא רוצה לוותר ‏על התערוכה הזאת, את מבינה?
‏אני לא רוצה לוותר על הציור.
‏אבל עליי כן? ‏-לא, מה... ליבי, ממש לא. אני...
‏רק תגיד לי, מראש זה מה שהחלטת?
‏מראש הבטחת והתכוונת להמשיך עם זה?
‏לא, לא, חס ושלום, ליבי.
‏אני באמת חשבתי שאני אעזוב את זה.
‏באמת, בשבילך.
‏אבל אחר כך הבנתי שזאת ‏תהיה טעות אם אני אעשה את זה.
‏את זוכרת שאמרת לי שהכישרון הזה ‏זאת מתנה שאסור לבזבז אותה?
‏אני לא התכוונתי לזה ככה.
‏לא, אבל את צדקת והבנתי את זה עכשיו.
‏ליבי, עוד שבוע התערוכה נפתחת.
‏אני רוצה שתהיי שם איתי, לידי.
‏גם לא צריך לספר לאבא שלך, ‏שלא יעשה מזה בלגן.
‏אני לא מבין, ליבי, אני חשבתי ‏שכל התנאים האלה זה...
‏זה רק בגלל אבא שלך, ‏לא חשבתי שאת...
‏אבל למה שתבקשי ממני דבר כזה?
‏למה? את הרי יודעת ‏יותר טוב מכולם שזה חלק ממני,
‏זה מי שאני, זה בתוך הנפש שלי, עמוק בפנים.
‏אני יודעת. בדיוק בגלל זה.
‏רציתי שיהיה לנו חיים ממש.
‏חיים טובים, חיים של אמון פשוט.
‏רציתי לעמוד איתך מתחת לחופה, קיווע.
‏רציתי לבנות איתך בית, ‏בית יציב, יהודי, ישר.
‏זה מי שאני, ליבי. זה מה שאת אוהבת.
‏את לא באמת רוצה שאני אשתנה, ‏זה הכול הקריזות של אבא שלך.
‏זה לא את.
‏[דלת נסגרת]
‏[צבי אריה משתעל]
‏אתה לא רגיל לעשן, אה? ‏-לא ממש.
‏מדי פעם, אתה יודע, אם מישהו נותן לי.
‏זה מדהים איך שאתה קופי ‏של זיכרמן, ממש כמו שהוא היה.
‏מי, שימי זיכרמן? זה שהיה לפניי? ‏-כן, כן.
‏גם הוא הגיע אברך כזה, לא נגע בסיגריות בכלל
‏ותראה מה איתו היום. ‏-מה איתו היום?
‏אתה לא יודע? ‏-לא.
‏מה, חטף את המחלה? ‏-איזו מחלה?
‏הבן אדם התאהב בעולם הבמה,
‏בכל הבלגן הזה של ההופעות והאירועים
‏ונמאס לו לחזור כל ערב לאשתו עם החלוק האפור
‏והמטפחת העלובה שלה.
‏בהתחלה חתך את הזקן, ‏אחר כך הוריד את הכיפה...
‏עזב את הכול, את אשתו, את הילדים.
‏היום הוא בתל אביב, מחפש את עצמו נעבעך.
‏טיפוס חלש אופי כזה. ‏-אני יודע?
‏אבל אתה שר הרבה יותר טוב ממנו. ‏-אוי, אתה סתם אומר.
‏לא, לא, אני אומר לך, הרבה יותר טוב ממנו.
‏תודה, תודה רבה.
‏זה סיגריות טובות ‏הסיגריות האלה. איזה סוג זה?
‏♪ [שר] ♪
‏הלו, גורלניק?
‏שלום, זה צבי אריה... אריה כהן.
‏כן, כן. [מגחך]
‏תראה, אני חשבתי על זה,
‏אני לא אוכל להמשיך איתכם בתזמורת.
‏לא, לא, לא, זה לא יעזור.
‏נפל עליי איזה משהו אישי ‏ואני לא אוכל להמ...
‏כן, לא, לא, זה סופי.
‏[נאנח]
‏אמא... מה קרה? ‏-כלום.
‏לא קרה כלום, טובי, ברוך השם.
‏כבר מאוחר, בואי למיטה.
‏חלמתי שאתה עושה הופעה ענקית ביד אליהו.
‏יופי, טובי, יופי.
‏בואי.
‏כלב?
‏דובצ'ע?
‏איזו שאלה.
‏מה השאלה?
‏חנינא?
‏קטן, קטן. הנה.
‏[ליפא] תאכל את העגבנייה.