‏[ביידיש] זה אני, שולם, אמא.
‏[ביידיש] אתה מכיר אותו? ‏-זה שולם, אמא.
‏[ביידיש] אני שולם, שדואג לך כל החיים
‏ומי שהיה אצלך בבית החולים זה נוחעם,
‏שכבר 15 שנה נמצא בבלגיה ‏ולא אכפת לו ממך בכלל.
‏מגיע לך מזל טוב. ‏-תודה, עליזה, כן.
‏מי זאת?
‏זאת המזכירה. ‏-[מנוחה] אני מציעה שתחליף אותה.
‏מנוחה, אני הבנתי ‏שאנחנו לא מתאימים.
‏אנחנו לא נתחתן.
‏[ביידיש] אמא איננה.
‏[ביידיש] נו, נו, נו, שולם, שולם, ‏מספיק, אנחנו לא ילדים קטנים.
‏אני כנראה טס עוד מעט לניו יורק.
‏לא חשבתי שזה מה שאתה רוצה...
‏[ליבי] להיכנס ממש ‏לתוך כל העולם הזה של האמנות.
‏ליבי החליטה שהיא רוצה להתארס איתך. ‏-באמת?
‏יש לנו כמה תנאים ברורים.
‏אתה עוזב את כל העניינים של הציור ‏ולא מתעסק בזה יותר לעולם.
‏בחודש הקרוב אני רוצה לפתוח סניף
‏של סוכנות הנסיעות שלי כאן בירושלים.
‏אני רוצה שתתחיל לעבוד בזה.
‏שלום, קאופמן.
‏[עקיבא] אני החלטתי שאני לא רוצה ‏להציג את הציורים.
‏שיהיה לזוג הצעיר מזל טוב. ‏מזל טוב, מזל טוב, מזל טוב.
‏[שיר פתיחה מתנגן]
‏♪ לאן הולכים פתאום כולם? ♪
‏♪ הכול נסוג ונעלם ♪
‏♪ רק המילים צפות, כולן ♪
‏♪ כולן ♪
‏♪ לאן אמשיך מכאן? ♪
‏♪ לאן? ♪
‏אתה מבין, פה אתה יושב.
‏מגיעים כל מיני טיפוסים ואתה התפקיד שלך,
‏יש לך תפקיד מאוד פשוט.
‏מה התפקיד שלך אתה יודע?
‏אמ... [מגמגם]
‏להיות נחמד לאנשים
‏ולתווך להם כרטיס טיסה.
‏לא, תעזוב, אל תהיה נחמד לאף אחד.
‏רשעים ארורים כולם.
‏נו, אז מה התפקיד שלי?
‏התפקיד הוא ככה. אתה צריך לזהות את הבן אדם.
‏לזהות? ‏-בדיוק, בדיוק.
‏להבין תוך כמה רגעים מה הסיפור שלו.
‏כמה כסף יש לו, כמה הוא מוכן להוציא,
‏ולפי זה לתת לו הצעת מחיר.
‏אם מגיע איזה נעבעך ‏שרוצה לעשות שנור בלונדון,
‏אתה צריך למצוא לו ‏את הטיסה הכי זולה שיש לך.
‏אבל אם זה איזה גביר, ‏הוא רוצה את החבילה היקרה,
‏לא משנה מה ההבדל.
‏תיתן לו את הכי יקר שיש לך.
‏טוב, זה נשמע די פשוט.
‏שמעונוביץ הראה לך הכול על התוכנה? ‏-כן, כן, זה לא מסובך.
‏אז אתה יודע איך לחפש טיסות, ‏להזמין, לבטל, הכול?
‏אני עוד צריך ללמוד את זה, אבל... ‏-יהיה בסדר, יהיה בסדר גמור.
‏הרבה זמן שאני חושב לפתוח פה סניף,
‏אבל רציתי שיהיה פה מישהו ‏שאפשר לסמוך עליו, אתה מבין?
‏כן, כן, יהיה בסדר גמור. ‏-כן.
‏אין הרבה אנשים שאפשר לסמוך עליהם
‏לכן שמתי פה את אלה, אתה רואה?
‏מה זה, זה מצלמות? ‏-בדיוק. בוא תראה דבר נחמד.
‏נו, תעשה שלום.
‏[נוחעם מצחקק] ‏-[עקיבא מגחך]
‏באיכות טובה המצלמות. ‏-אייץ'-די. היום הכול זה אייץ'-די.
‏אתה יודע מה זה ראשי תיבות אייץ'-די?
‏אה...
‏רשעים ארורים?
‏איך רשעים ארורים? אייץ'-די אני אומר לך. ‏-סתם צוחק.
‏א-גרויסע דפקט, ‏זה ראשי תיבות אייץ'-די, תלמד.
‏[טלפון רוטט]
‏רק רגע. כן, הרשי, רק רגע, שנייה.
‏שוין, אני חייב לרוץ. כל טוב, שנה טובה.
‏עכשיו אתה מתקשר?
‏[מחשב מצפצף]
‏הרשי.
‏[באנגלית] זה לא נראה טוב, אני מקבל מכתבים.
‏[באנגלית] ממי? מי חוץ מדלתא? ‏-קיי-אל-אם, אייר קנדה, לופטהנזה.
‏הם הולכים לחסום אותך בכל יום. ‏-[בעברית] אנטישמים, רשעים ארורים.
‏[באנגלית] מה זאת אומרת בכל יום? ‏כמה זמן יש לי?
‏אתה צריך להעביר את הכסף עכשיו.
‏לא משחקים עם אנשים כאלה.
‏[ביידיש] אתה יודע את זה.
‏[באנגלית] מה עם אל על? ‏-אל על בסדר בינתיים.
‏רוב ההזמנות שלך מאל על,
‏אתה לא יכול להרשות לעצמך שהם יחסמו אותך.
‏מה אתה מציע?
‏עוד חודש יהיו לי ‏את הקבוצות של האוונגליסטים
‏ואז יתחיל להיכנס כסף.
‏[ביידיש] חודש זה יותר מדי.
‏[ביידיש] צריך עכשיו, שומע?
‏[באנגלית] אני לא יודע מה להגיד לך.
‏אגב, פתיחה של עוד סניף בירושלים עכשיו,
‏זה לא הרעיון הכי מוצלח.
‏אתה טועה, הרשי. זה בדיוק להפך.
‏זה יעביר את המסר שהכול בסדר.
‏שיהיה, אבל עדיין, אתה חייב להכניס מזומנים.
‏אוקיי, אוקיי. רשעים ארורים.
‏יש את הגמ"חים האלה בארץ ישראל.
‏אתה לא יכול לארגן משהו איתם? ‏-איזה גמ"חים?
‏מי ייתן לי הלוואה ‏אחרי מה שהיה לי בפעם שעברה?
‏תקשיב, אתה צריך להעביר ‏מזומנים לארבע החברות האלה,
‏אחרת אתה גמור ונגמר הסיפור.
‏[ילדים צועקים]
‏[טלפון מצלצל]
‏[נאנח]
‏"ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם ‏המוציא לחם מן הארץ".
‏[טלפון מצלצל]
‏[בטלפון] ר' שולם. ‏-בוקר טוב באמת.
‏נמצאת כאן הצדקת שהייתה פה לפניי. ‏-איזו צדקת?
‏עליזה. ‏-עליזה קוראים לה? יכול להיות.
‏מה שלומך? ‏-אז להכניס אותה?
‏לא, לא, אל תכניס אותה בשום אופן.
‏את רואה עם מה אני צריך ‏להתמודד פה מאז שהלכת?
‏יש לך לכלוך קטן פה.
‏יותר ימינה.
‏ירד. ‏-נו, ברוך השם.
‏שזה יהיה הצרות שלנו. ‏-אמן.
‏אמ...
‏באתי לבקש ממך טובה קטנה. ‏-בשמחה.
‏אני אעשה בשבילך כל מה שאני יכול, עליזה.
‏אני מתעניינת לגבי עבודה חדשה.
‏ביקשו ממני להביא המלצה ‏מהמקום הקודם שאני עובדת בו.
‏אה, המלצה ממני?
‏כן, אם אפשר. ‏-מה השאלה.
‏אני אתן לך את כל ההמלצות שבעולם.
‏אני צריכה רק המלצה אחת. ‏-אין שום בעיה.
‏רק את... את רואה ‏מה שקורה פה, אני קצת לחוץ.
‏חזרתי רק אתמול מהשבעה ומחר זה יהיה מוכן. ‏-יופי, תודה.
‏איך אתה מרגיש? ‏-לא פשוט, לא פשוט.
‏את יודעת, אנשים חושבים ‏שיתום זה ילד שהאמא שלו מתה,
‏אבל מה אני אגיד לך, עליזה...
‏אני מרגיש יתום. ‏-כן, אני מבינה.
‏אתה זוכר שאמא שלי נפטרה?
‏לא הצלחתי להפסיק לחשוב עליה.
‏הייתי עצובה.
‏נכנסתי לדיכי.
‏למה? ‏-דיכי. זה אומר דיכאון.
‏דיכי, אה... דיכי.
‏קניתי ווקמן קטן, הייתי שומעת גששים.
‏זה הדבר היחיד שהצחיק אותי. ‏-גששים?
‏מה זה, זה לא החבר'ה האלה ש...
‏נו, כל הכבוד.
‏יופי, עליזה, אני אמשיך פה בעבודה ‏ומחר המכתב שלך יהיה מוכן.
‏תודה רבה, שולם.
‏אני לא בטוחה שזה רעיון טוב. ‏-חייבים להשקות אותם.
‏כן, עם מים, לא עם סודה. ‏-אה, כן...
‏בדרך כלל אני משקה אותו ‏עם מים, אבל בלגן עכשיו.
‏אל תשאלי מה הולך פה.
‏כן. ‏-כן.
‏שיהיה בהצלחה.
‏אם אתה מחפש את החסידי, זה בעמוד הזה.
‏לא, לא, אני לא מחפש חסידי. ‏-אני יכול לעזור?
‏קלטת של גששים יש לך?
‏אין לנו קלטות, יש לנו דיסקים של הגשש.
‏לא, אני צריך גששים, לא גשש. ‏-גשש, גששים, זה אותו דבר.
‏אה.
‏הנה, יש לך פה את כל הדיסקים.
‏תגיד, ואת הטייפ הזה שמנגן את הדיסקים האלה
‏אתם גם מוכרים פה?
‏[טלפון מצלצל]
‏זה בטח שוב הוא. אתה לא עונה?
‏אולי תעני לו את? ‏-טוב.
‏שלום. ‏-[בטלפון] הלו, זו משפחת שטיסל?
‏כן, שלום. מי...
‏איזי קאופמן מדבר. אפשר לדבר עם עקיבא?
‏הוא לא בבית. ‏-עם מי יש לי העונג?
‏אחותו. ‏-נעים מאוד.
‏מתי הוא מגיע? ‏-אני לא יודעת.
‏תמסרי לו שיתקשר בדחיפות ‏קיצונית ביותר לאיזי קאופמן, בסדר?
‏בסדר, כל טוב. ‏-תודה לך. ביי.
‏אתה לא מעדיף לדבר איתו ולגמור עם זה?
‏בשביל מה זה טוב?
‏החלטנו מה שהחלטנו, זהו זה.
‏טוב. ‏-כן.
‏חשבתי על משהו ממש נחמד. ‏-כן?
‏חשבתי שאולי תצייר ‏איזה ציור על ההזמנה שלנו.
‏ציור? ‏-כן, על הגב של ההזמנה. משהו כזה יפה.
‏מעניין.
‏מה... איזה ציור?
‏חשבתי אולי ציור של בית קטן. מה אתה אומר?
‏[מגחך]
‏בית נאמן בישראל.
‏כן, בדיוק. ‏-זה יפה.
‏אבל ליבי, לא...
‏לא אמרת שאת רוצה שאני אפסיק לצייר לגמרי?
‏לא, בכלל לא. אני לא רוצה שתפסיק.
‏זה רק...
‏[נאנחת]
‏כל העניין הזה של האמנות, ‏של חיים כאלה של אמן,
‏זה מה שמפחיד אותי, אבל...
‏לא יודעת, סתם לצייר לעצמך פה ושם זה נחמד.
‏"אני בלי מצב רוח ‏לא יכול לעבוד בצבע פלסטיק.
‏וחוץ מזה, אדוני, אני כבר 30 שנה במקצוע
‏ולא קרה אף בן אדם יגיד לי שאני בוששתי.
‏[שולם צוחק] ‏-[הקהל בהקלטה צוחק]
‏תתבושש לך בעצמך, תתבייש. ‏-אדוני, אתה פשוט לא ירדת..."
‏[טלפון מצלצל]
‏כן? ‏-[נוחעם ביידיש] שולם, מה שלומך?
‏[ביידיש] חסדי השם, מה שלומך?
‏אני כאן למטה. אפשר לעלות רגע? ‏הבאתי לך כמה דברים טובים.
‏דברים טובים? אני כבר במיטה, נוחעם.
‏אני עולה, תפתח לי.
‏[ביידיש] בובאלע? מאיפה השגת ‏בובאלע בשעה כזאת?
‏[ביידיש] אף פעם לא מאוחר מדי להשיג בובאלע.
‏[שולם מתפעל]
‏בובאלע אמיתי, ממש כמו בבתי הונגרים.
‏[שולם נאנח]
‏"ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם ‏שהכול נהיה בדברו".
‏"שהכול נהיה בדברו".
‏ממם!
‏נו, איך אני יכול לעזור לך? ‏-לעזור?
‏מי אמר שאני צריך עזרה?
‏יהודי חושב עליך ומביא לך בובאלע. ‏למה ישר אינטרסים?
‏נו, דבר כבר. ‏-בסדר.
‏האמת שכן אני צריך ממך איזו טובה קטנה. ‏-נו.
‏אני צריך שתיקח בשבילי הלוואה.
‏אתה צריך הלוואה?
‏אתה בעצמך יכול לתת הלוואה לחצי מאה שערים.
‏כן, ברוך השם. ‏-כן, ברוך השם.
‏הבעיה היא ככה, אני עשיתי איזו טעות,
‏בירוקרטיה, טפסים, שטויות, לא משנה.
‏יש לי בעיה בחודשיים הקרובים ‏להעביר מזומנים.
‏אני צריך הלוואה לחודש, חודשיים, לא יותר.
‏כמה? ‏-מאה אלף.
‏מאה אלף דולר? ‏-שקל, מאה אלף שקל.
‏שקל? נו, נו.
‏ויינטרוב נותן סכומים כאלה אם הוא ‏סומך עליך ויש לך ערבים טובים.
‏אני לא יכול ללכת אליו ‏כי יש לי איזה קשקוש מפעם.
‏אבל מה אני אגיד לו? ‏בשביל מה אני צריך סכום כזה?
‏חסרות סיבות? אתה הרי ‏עומד לחתן את המז'יניק שלך
‏ויש לך שש משכנתאות על שמך. זה לא מספיק?
‏זו בעיה, נוחעם.
‏המקסימום שאני יכול זה לחתום לך על ערבות.
‏אבל למה? אני אומר לך שהכול בסדר.
‏זה עניין של חודש, זה הכול.
‏יודע מה? אני אלך בשבילך. ‏-באמת?
‏כן, אבל אני רוצה שתחתום לי פה על משהו.
‏מה, אתה לא סומך עליי?
‏בסדר, על מה שאתה רוצה אני אחתום.
‏נו, שוין.
‏לא, לא, לא, אני רוצה שתקרא על מה אתה חותם.
‏בקול.
‏[בעברית] "אני החתום מטה, ‏נוחעם בן ר' וועלוועל שטיסל,
‏מצהיר בזאת כי במשך 15 שנים ‏בימי שהותי בחוץ לארץ
‏הזנחתי את אמא עליה השלום."
‏[ביידיש] מה זה?
‏[בעברית] "ולא ביקרתי אותה ‏אפילו לא פעם אחת
‏למרות בקשותיה הרבות ‏וגעגועיה וכו' וכו' וכו'.
‏ובזה באתי על החתום."
‏[ביידיש] בשביל מה אתה צריך ‏שאני אחתום לך על שטויות כאלה?
‏כי השטויות האלה הם האמת לאמיתה.
‏אני לא חותם על דבר כזה. ‏-בסדר, אז לא.
‏בסדר, אני אסתדר כבר.
‏תהיה בריא, לילה טוב. ‏-לילה טוב, הרבה הצלחה.
‏[דלת נסגרת] ‏-[שולם נאנח]
‏[בדיסק] "אתה לא נשוי? ‏-לא, אינני נשוי, לא.
‏ומה המקצוע שלך? ‏-ד"ר למחול.
‏[שולם צוחק] ‏-[הקהל בהקלטה צוחק]
‏ד"ר למה?
‏ד"ר לריקוד. ‏-אה...
‏אתה מרפא את הרקדנים? ‏-אני פשוט מלמד רקדנים.
‏מלמד? ‏-מלמד."
‏בוקר טוב. ‏-בהחלט.
‏מה זה? מה אתה שומע? ‏-סתם שטויות והבלים, תעזוב.
‏נשמע שזה דווקא מצחיק אותך השטויות האלה.
‏מצחיק... לא צריך להגזים.
‏נו, שוין. אני רץ לתפילה. בתיאבון.
‏נראה שהיא עושה לך טוב, הכלה שלך.
‏מי היה מאמין שתקום לפני תשע בבוקר מהמיטה.
‏כל טוב. ‏-כל טוב.
‏[דלת נסגרת]
‏[טלפון מצלצל] ‏-[עקיבא מכחכח בגרון]
‏נוחעם טורס, מזיזים יבשות בשבילך.
‏קיווע, מה נשמע? ‏-מה זה? איך כבר יש לך את המספר פה?
‏נו, איך שם בעבודה? איך הולך?
‏הוא מתנהג אליך בסדר האח שלי?
‏[עקיבא מגחך]
‏כן, כן, הוא בסדר גמור, ‏למרות שהוא שם פה מצלמות ו...
‏יפה מאוד, יפה מאוד.
‏תגיד לי, הטיפוס הזה מהגלריה שלך, ‏איך קוראים לו, קויפמן?
‏קאופמן. ‏-קאופמן, קויפמן, מה אכפת לי.
‏הוא מחפש אותך כבר כמה ימים.
‏עד למשרד שלי הוא הגיע עם הטלפונים שלו.
‏תגיד לי, למה אתה לא מדבר איתו?
‏למה אני צריך להתעסק עם הפשלות שלך?
‏מה, איזה פשלות? ‏-הוא אומר שנעלמת.
‏ומה הוא מספר לי? שאתה ‏בכלל היית צריך לנסוע לאמריקה.
‏זה נכון? אני בכלל לא ידעתי מזה. ‏-למה אתה עונה לו בכלל?
‏איך אני יכול לדעת שזה הוא? אין לי מזכירה.
‏למה? מה עם פרשלופן? ‏-הוא בכלל לא הגיע היום.
‏כנראה נשאר לישון במיטה במקום לישון פה.
‏בקיצר, מה להגיד לו? ‏-הוא על הקו?
‏מה פתאום על הקו? אבל עוד מעט ‏הוא יצלצל לפה עוד הפעם.
‏תגיד לו שהפסקת לייצג אותי.
‏יפה מאוד, יפה מאוד. ככה בדיוק אני אגיד לו.
‏יופי, יופי, כל טוב. ‏-כל טוב.
‏[בדיסק] "תודה, תודה רבה. ‏אני בפירוש רוצה ירוק בהיר.
‏[שולם צוחק בחדר השני]
‏תביא לי חלב. תודה.
‏תביא גם זיתים. ‏-זיתים?
‏כן. ‏-בשביל איזה צבע?
‏זית." ‏-[דפיקה בדלת]
‏[הקהל בהקלטה צוחק]
‏אפשר.
‏עליזה.
‏אני רואה שיש לך מצב רוח טוב.
‏קראתי פה משהו. ‏משרד החינוך האלה, תאמיני לי.
‏אם זה לא היה עצוב, זה היה מצחיק.
‏באתי לקחת את מכתב ההמלצה. ‏-תשבי, תשבי רגע.
‏האמת, שולם, אני קצת ממהרת.
‏אולי בכל זאת? רגע אחד. ‏-טוב.
‏תשמעי, עליזה, האמת שלא כתבתי לך את המכתב.
‏לא, זה בסדר, אני... ‏אתה יכול לכתוב עכשיו, אני אחכה.
‏במילא זה צריך להיות מכתב קצר. ‏-לא, לא, אני אגיד לך מה.
‏את לא צריכה מכתב המלצה. ‏-מה?
‏אני רוצה שתחזרי לעבודה.
‏אתה אמרת לי שיש קיצוצים, אמרת לי שאין כסף.
‏בשביל מה שחשוב, יש כסף.
‏אני אפילו השגתי לך תוספת קטנה למשכורת. ‏-תוספת?
‏אני לא בטוחה, שולם. ‏גם עובד כאן כבר מזכיר חדש.
‏שום מזכיר. הוא בכלל גם לא הגיע ‏וחוץ מזה, ראית אותו.
‏לא מציאה גדולה.
‏אז מה קרה פתאום? למה אתה פיטרת אותי בכלל?
‏לא צריך להגזים, לא פיטרתי.
‏הייתה איזו בעיה קטנה ‏עם זאת שכמעט התחתנתי איתה.
‏היא, זה לא מצא חן בעיניה שיש לי מזכירה.
‏רגע, אתם לא מתחתנים? ‏-לא, נגמר, חסדי השם.
‏ברוך פודה ומציל.
‏רגע, אז אתה פיטרת אותי בגללה?
‏היא הפעילה קצת לחץ, אבל די, היא ‏יצאה מהחיים שלי, ברוך שפטרנו.
‏מה זה שייך? אני אישה נשואה. ‏-נו, זה בדיוק.
‏אני אמרתי לה, עליזה ‏עובדת כאן כבר יותר מ-15 שנה.
‏מה, עליזה, את אבן מאבני ‏היסוד פה. מה יש לדבר פה בכלל?
‏אני מצטערת שהחלטתם לבטל את החתונה,
‏אבל אם זה מה שהחלטת זה בטח טוב בשבילך, לא?
‏זה טוב מאוד.
‏אז מבחינתי את יכולה לחזור ‏כבר מחר בבוקר לעבודה.
‏תדברי עם גולדמן על המשכורת. ‏-יופי.
‏אני... אני אשמח מאוד.
‏אז נתראה מחר בבוקר. ‏-יופי, טוב מאוד.
‏אני כבר אגיד לצדיק הזה ‏שיחפש לו עבודה אחרת.
‏להתראות, שולם. ‏-כל טוב.
‏אני יודעת שאמרנו בארבע, אבל לא התאפקתי. ‏-טוב שבאת.
‏זה גם לא שאני כזה עסוק.
‏בינתיים לא נכנס לכאן אף אחד.
‏חכה, רק בסוף שבוע יהיו פרסומות בעיתונים.
‏אבא שלי אומר שבשבוע הבא ‏תהיה לך פה הרבה עבודה.
‏[מגחך]
‏כן, נוחעם טורס, ‏מזיזים יבשות בשבילך. [צוחק]
‏מה זה? ממי אתה מתחבא?
‏אה, מה זה, מצלמות? ‏-כן.
‏את יכולה לעשות שלום לאבא שלך.
‏הוא שם פה מצלמות. ‏-כן.
‏לא סתם, אייץ'-די. ‏-מה, זה לא מפריע לך?
‏אולי קצת.
‏בניתי לי פה חומה, את רואה?
‏אבל אבא שלך אומר שזה חשוב בשביל האבטחה. ‏-איזו אבטחה?
‏סתם משעמם לו אז הוא ‏מסתכל במצלמות על העובדים שלו.
‏גם בבלגיה זה ככה.
‏[מכחכחת בגרון]
‏[נוחעם בטלפון] הלו? ‏-אבא, מה נשמע?
‏ברוך השם.
‏איפה את, שטרצאלע? ‏-אני פה במשרד החדש.
‏באתי לבקר את קיווע. ‏-אה, מה את אומרת.
‏נו, איך שם? יפה עשו, אה? ‏-כן, יפה מאוד.
‏אבל אבא, בשביל מה המצלמות האלה?
‏מה זאת אומרת? איזה מצלמות? ‏-מצלמות האבטחה.
‏אה, זה?
‏מה, אתה לא סומך על קיווע?
‏איזה שטויות את מדברת, שטרצאלע.
‏את חושבת שאין לי מה לעשות ‏חוץ מלהסתכל על החתן שלך?
‏אני קיבלתי את זה בחינם ‏מההוא שהתקין את האזעקה.
‏אבל למה זה צריך לדלוק עכשיו?
‏מדליקים את זה רק כשהמשרד סגור.
‏ברור, מה השאלה.
‏אני פשוט שכחתי לכבות את זה בבוקר.
‏טוב, אני אכבה. איפה הקונטרול של זה?
‏זה בצד, יש תיבה כזאת מאחורי הדלת.
‏פשוט תלחצי על ה"אוף".
‏מחר כבר אני אראה לקיווע ‏איך להדליק את זה כשהוא יוצא מהעבודה.
‏יופי, תודה, אבא. ‏-ביי ביי, שטרצאלע.
‏שטויות, לא היית צריכה. זה לא כזה מפריע לי.
‏לי זה מפריע. ‏-טוב.
‏תודה, ליבי.
‏נו, אז מה ההפתעה? ‏-הפתעה זו הפתעה.
‏כבר תגלי.
‏אתה בסדר? ‏-כן.
‏רוצה קצת להחליק?
‏בהחלט.
‏אמ...
‏אז בוא תשחרר. לאט לאט.
‏ועכשיו, פשוט רגל רגל.
‏אוקיי.
‏וגם... אוי...
‏אוקיי. ‏-הנה, בסדר.
‏[ליבי משתנקת] ‏-[עקיבא] אח.
‏יואו...
‏בסדר.
‏הנה. ‏-אוקיי.
‏אוקיי, ככה? ככה כבר טוב. ‏-[ליבי מצחקקת]
‏תתרומם קצת אבל.
‏אוי... יואו, יואו...
‏הנה. ‏-אוקיי. יפה.
‏הנה, אני מצליח. ‏-יואו...
‏אוקיי, פשוט תשמור על ה... זה. ידיים.
‏יפה.
‏אבל תשמור על...
‏אוקיי, בסדר?
‏אתה יודע מה מצחיק? ‏-נו?
‏שהשם שלי לא ישתנה אחרי החתונה.
‏אה, נכון.
‏אם היינו חילונים מתל אביב,
‏היית יכולה לקרוא לעצמך ליבי שטיסל-שטיסל.
‏לא, אם כבר,
‏הייתי קוראת לעצמי ליבי שטיסל-שטיסל.
‏בהחלט. ‏-כן.
‏שטיסל! שטיסל!
‏לפחות אתה בסדר עכשיו. ‏אתה לא יודע כמה אני דואג לך.
‏אה...
‏הכול מצוין, ברוך השם. ‏-מצוין? אז מה נעלמת לי ככה?
‏תשמע, קאופמן, אני אמרתי לך במפורש,
‏אני צריך קצת שקט.
‏קצת שקט זה בסדר, שטיסל.
‏אתה לא יכול להיעלם ככה פתאום.
‏אנחנו שבועיים לפני תערוכה. ‏איזו צורה יש לזה?
‏בסדר, אתה... אתה יכול לעשות ‏עם הציורים מה שאתה רוצה.
‏מה אני יכול לעשות עם הציורים בלי האמן?
‏זו תערוכה, שטיסל. יש הוצאות.
‏יש פרסום, יש יחסי ציבור.
‏אתה קיבלת כסף בחודש שעבר, ‏אתה תקבל גם בחודש הבא.
‏מה? ‏-אתה צודק, אין לי מה לומר.
‏אני מצטער, זה מה שהחלטתי.
‏לא, לא, לא, שטיסל, ‏זה לא עובד ככה. אתה מחויב.
‏לא זכור לי שחתמנו על משהו.
‏לא, אנחנו לא חתמנו, אנחנו הסכמנו.
‏אתה קיבלת כסף, קיבלת סטודיו ‏ואתה לא יכול ככה להיעלם.
‏אני מצטער.
‏שטיסל, אני אתבע אותך. ‏נשבע לך שאני אתבע אותך.
‏ר' אשר, איזה כבוד בשבילי ‏שבאתם עד לירושלים.
‏איזו שאלה, הרב שטיסל.
‏אני בשבילך הגעתי גם למקומות רחוקים יותר. ‏-בהחלט.
‏שבו, שבו.
‏[מגמגם] באמת לא רציתי להטריח אתכם עד הנה,
‏פשוט עכשיו פתחנו סניף חדש פה בירושלים
‏ואני לא יכול לעזוב את העיר.
‏זה כבוד בשבילי להגיע לכאן, ר' נוחעם. ‏-יפה, יפה.
‏אה...
‏תשמעו במה העניין.
‏כידוע לכם, אני עדיין בתוך השלושים ‏על אמא שלי,
‏עליה השלום. ‏-כמובן.
‏בקיצור, חשבתי לעצמי ‏מה אנחנו יכולים לעשות לזכרה...
‏והגעתי למסקנה שהכי טוב יהיה ‏לתרום ספר תורה לעילוי נשמתה.
‏איזו בשורה משמחת.
‏זו זכות גדולה בשבילנו.
‏מתי אתם חושבים לעשות את הכנסת ספר התורה?
‏בעזר השם נתחיל לכתוב אותו עכשיו,
‏אבל זה ייקח זמן.
‏כבר דיברתי עם סופר סת"ם, ‏ירא שמים גדול מיקירי ירושלים.
‏זה יהיה מוכן בעזר השם עד יום השנה הראשון.
‏נו, זה לא הרבה זמן.
‏עד אז נכין הכול כמו שצריך. ‏-בעזר השם.
‏אבל רק דבר אחד קטן.
‏חשוב לי מאוד שכבר עכשיו ‏תכתבו מודעה בעיתונים
‏"המבשר", "המודיע", "יתד", כל אלה.
‏מודעה על הכנסת ספר תורה שנה לפני?
‏לא, לא, לא, לא הבנת אותי.
‏רק שיהיה כתוב בכתב יפה, מודעה גדולה,
‏שהישיבה מברכת את הנדיב ‏הנכבד הרבני החשוב וכו' וכו'
‏ר' נוחעם שטיסל, ‏הבעלים של סוכנות הנסיעות נוחעם,
‏על תמיכתו הרבה במוסדות הישיבה וכו' וכו'.
‏אני רוצה שזה יתפרסם כבר ביום שישי הקרוב.
‏המזכיר ייצור איתכם קשר ויסדר כל מה שצריך.
‏יישר כוח גדול, יישר כוח גדול.
‏הם כבר יראו מה זה, רשעים ארורים. ‏-מי?
‏הגויים, ר' אשר, הגויים.
‏בהחלט. ‏-בהחלט.
‏הגויים וכל שונאי ישראל, אמן.
‏זה כל כך יפה. ‏-כן?
‏אולי נמצא לנו בית כזה.
‏בטח, ראיתי פה אחד כזה. ‏-כן?
‏בשדות הפתוחים בין גאולה למקור ברוך,
‏על הגבעה. ‏-אה, כן.
‏[מצחקקים]
‏זה שימח אותי...
‏לחזור פתאום לצייר.
‏כן? ‏-כן.
‏התגעגעתי לבלוקים שלי ‏ולעיפרון, לריח של הפחם.
‏מה, יש לו ריח?
‏לכל דבר יש ריח. ‏-נכון.
‏שלום. ‏-שלום.
‏את בת הדודה של שטיסל. ‏-כן, גם.
‏התארסנו, אנחנו עומדים להתחתן. ‏-יופי, מזל טוב, מזל טוב.
‏את יודעת, גם הסבא שלי ‏והסבתא שלי היו בני דודים.
‏אני יצאתי בסדר במקרה שאת דואגת. ‏-אני לא דואגת.
‏אני יכולה לשבת? ‏-בבקשה, אני רק מסיים להשקות ואני איתך.
‏אולי את גם רוצה? ‏-לא, תודה רבה.
‏זה מיץ עשב חיטה. זה מחזיק אותי בחיים.
‏תשמע, אדון קאופמן, ‏אני הגעתי לכאן על דעת עצמי.
‏קיווע לא יודע שאני כאן
‏ואני מבקשת שזה יישאר ככה. ‏-אוקיי.
‏אני רוצה להגיד לך משהו.
‏קיווע מאוד מעריך אותך.
‏הוא גם סיפר לי עליך הרבה.
‏הוא מעריך את כל מה שעשית בשבילו.
‏אני לא צריך שיעריכו אותי. מה שקיווע עשה...
‏אני יודעת, אני יודעת שנתת לו הזדמנות
‏שהוא חיכה לה הרבה זמן, אבל אתה חייב להבין.
‏קיווע חייב להתנתק עכשיו מהציור. ‏-על מה את מדברת?
‏לפחות לכמה שנים כדי שהוא ‏יוכל להמשיך הלאה בחיים שלו
‏ולחיות כמו שהוא באמת רוצה.
‏איך זה שהוא מצייר יכול להפריע לו בחיים?
‏איפה כתוב שאסור לצייר?
‏אף אחד לא אומר שאסור לצייר. ‏-אז איך את עושה לו את זה?
‏את חושבת שאכפת לי מהתערוכה הזאת?
‏תערוכה באה, תערוכה הולכת.
‏אכפת לי על הכישרון שלו.
‏אני רוצה לספר לך משהו. ‏-אוקיי.
‏אבא שלי, דוד של קיווע...
‏הוא איש חרדי לכל דבר.
‏הוא בחיים לא ויתר על תפילה במניין,
‏הוא לא הפסיד את הדף היומי ‏והוא גם ביזנס מן.
‏אבל חוץ מכל זה יש לו גם...
‏הוא אוהב מוזיקה, מוזיקה קלאסית.
‏יופי, גם אני. ‏-כן.
‏יום אחד איזה חבר העביר לו איזו קלטת
‏עם הסימפוניה החמישית של מאהלר.
‏עד אז הוא לא שמע את מאהלר אף פעם.
‏הייתי ילדה קטנה, אולי בת שבע.
‏הוא הושיב אותי על הספה בסלון ‏בדיוק באמצע הספה
‏כדי שאני אשמע בדיוק את הסטריאו,
‏שם את הקלטת במערכת שבסלון...
‏לחץ על הכפתור והגיע להתיישב לידי.
‏מאז הוא שמע את הסימפוניה הזאת בכל הזדמנות.
‏עשרות, אולי מאות פעמים, ‏אולי אלפים, אני לא יודעת כמה.
‏אני מכירה את הסימפוניה הזאת כמעט בעל פה.
‏הסימפוניה הטרגית. ‏סימפוניה מאוד מאוד מיוחדת.
‏סיפור יפה, מאוד מרגש. סיפור... ‏-רגע, עוד לא גמרתי את הסיפור.
‏אה, סליחה, סליחה.
‏בוקר אחד, אחרי כמה זמן,
‏ביקשתי ממנו לשמוע את הקלטת הזאת
‏אבל הוא אמר לי שאין לו אותה.
‏שאלתי אותו מה קרה לה והוא ‏סיפר לי שהוא פשוט מחק אותה.
‏מחק את הסימפוניה החמישית של מאהלר?
‏למה הוא עשה את זה?
‏הוא אמר לי...
‏לפעמים אתה מרגיש ‏שמשהו יותר מדי תופס אותך...
‏וזה מושך אותך לתוך זה,
‏ויהודי צריך לדעת מתי לעצור ‏לפני שהוא שוקע פנימה,
‏והוא לא יוכל כבר לצאת, אתה מבין?
‏הקלטתי עליה שקט ארוך ארוך, ‏ככה אבא שלי אמר לי אז.
‏שקט ארוך.
‏[באנגלית] עד מתי אמרת? ‏-[הרשי באנגלית] עד הערב.
‏זה לא אני אומר לך את זה, זה הם. ‏-בסדר.
‏מה בסדר? מה עושים? ‏-כל טוב.
‏[מהדהד] תלמידי כיתות ה', ו', היקרים.
‏לפני שאתם עוזבים את החיידר והולכים הביתה,
‏אני רוצה להזכיר לכם שביום ראשון הבא...
‏[בכריזה] ייערך החידון הגדול בהלכות שבת,
‏סימנים רמ"ב ורמ"ג במשנה ברורה.
‏"כל השונה הלכות בכל יום, ‏מובטח לו שהוא בן העולם הבא".
‏תודה רבה.
‏[נאנח]
‏[בדיסק] "הלו? הלו, יוספי? יוספי, שלום. ‏תן לי בבקשה את סילבה.
‏כן, סילבה. הלו, סילבה'לה? ‏שלום, זה ד"ר לריכטיג.
‏כן. סילבה'לה, סילבה'לה, ‏אני מאוד מאוד מצטער,
‏אבל אני פשוט לא אוכל לבוא היום. ‏-[צוחק]
‏לא, עושים אצלי רמונט.
‏מסיידים אצלי. באים סיידים.
‏[בכריזה] אם תואילי בטובך למסור למיה, ‏שתתחיל באגם הברבורים,
‏שתמשיך אולי באינטרמצו ‏ואולי, אולי, באמת אולי...
‏אצליח להתפנות לפינאלה.
‏[צוחק]
‏[בכריזה] שלום שלום. ‏-[שולם צוחק]
‏שלום לך, אדוני.
‏אני כבר מחכה לך מזה שעתיים וחצי, אך לשווא.
‏אני מנסה לגייס את כל כוח המחשבה שלי
‏כדי לדעת מה יכולה הייתה להיות ‏הסיבה שכה בוששת.
‏שלום. ‏-לאן אתה הולך, אדוני?
‏אתה קלקלת לי את המצב רוח. ‏ואני בלי מצב..."
‏[מהדהד] עליזה, מה שלומך? ‏-ברוך השם.
‏למה הפסקת? זה מצחיק. ‏-שטויות זה. פתחתי רגע רדיו.
‏מה שהם שמים לך שם היום.
‏בפעם הבאה שאתה שומע גששים, ‏תסגור את הרמקול.
‏מה?
‏כל הילדים נהנים יחד איתך. ‏-מה, מה זאת אומרת?
‏הרמקול פתוח. ‏-אה... אוי.
‏אוי ויי זמיר.
‏נו שויין.
‏אז מה, מאחרת קצת. לא נורא.
‏בואי, תשימי את הדברים שלך, ‏תתחילי להתארגן ו...
‏נראה לי שכבר מחר נתחיל.
‏רגע, את לא הבאת את הדברים שלך?
‏תראה, שולם, אני...
‏אני חשבתי על זה יחד עם בעלי.
‏אני לא חושבת שזה ‏טוב בשבילי שאני אחזור לפה.
‏[נאנח]
‏אם זה מה ש... [נאנח] ‏את תחליטי, זו בחירה שלך, כן?
‏מה ש...
‏אם בכל זאת תכתוב לי מכתב המלצה, אני אשמח.
‏אה, בוודאי, מה השאלה.
‏אני אכתוב לך עכשיו. ‏-תודה רבה.
‏אם רק אפשר לשאול...
‏מה גרם להחלטה בסוף?
‏חשבתי על זה הרבה.
‏אני לא יודעת אם בן אדם יכול לדעת ‏אם מה שהוא החליט בחיים זה נכון...
‏אבל למדתי משהו.
‏אם כבר החלטת משהו...
‏תלך עם זה עד הסוף.
‏הכי גרוע זה לעשות משהו אחד...
‏ולרצות משהו אחר. ‏-נו, נו.
‏[נאנח בכבדות]
‏לא בדיוק הבנתי, אבל... נו.
‏אם זה מה שהחלטת...
‏שיהיה בהצלחה. ‏-תודה רבה.
‏תמסרי דרישת שלום לבעלך. עזריאל קוראים לו? ‏-יחזקאל.
‏אני אמסור לו.
‏כל טוב.
‏[ביידיש] מה נשמע?
‏[ביידיש] אני אחתום לך. ‏-מה אמרת?
‏תכתוב את זה שוב,
‏תכתוב מה שאתה רוצה, אני אחתום.
‏לא צריך לכתוב, הכול מוכן.
‏[נוחעם נאנח]
‏אני אדבר איתו הערב, מחר תקבל את הכסף.
‏רגע.
‏קח, תשמור את זה אצלך.
‏[נאנח]
‏[צפצוף]
‏[מגרסה פועלת]
‏[מוזיקה קלאסית בפסקול]