‏רק תתארסי איתי.
‏אם את לא תרצי להתחתן, לא נתחתן.
‏זה ייתן לנו חצי שנה להיות ביחד ‏כמה שנרצה בלי להתחבא.
‏ומה נעשה אחרי החצי שנה? ‏-נראה.
‏אני רוצה לבקש ממך שתעבירי ממני ‏הודעה לוועד המנהל של החיידר
‏שאני, שולם שטיסל,
‏מציע את עצמי כעת לתפקיד מנהל החיידר.
‏כל מה שסיפרתי לך בזמנו על אבא,
‏שום דבר מזה לא קרה באמת.
‏מה?
‏אבא נסע לחו"ל, הוא שלח לנו כסף
‏ותכף הוא חוזר.
‏רוחמי מתוקה שלי, ‏כמה זמן לא שמעתי את הקול שלך.
‏תקשיב לי עכשיו, ליפא וייס.
‏אם תחזור, כל ירושלים תדע ‏בדיוק מה עשית, אתה מבין? נאצי!
‏[שיר הפתיחה]
‏♪ לאן הולכים פתאום כולם? ♪
‏♪ הכל נסוג ונעלם ♪
‏♪ רק המילים צפות, כולן ♪
‏♪ כולן ♪
‏♪ לאן אמשיך מכאן? ♪
‏♪ לאן? ♪
‏[דפיקות בדלת]
‏אבא!
‏אמא, אבא הגיע!
‏[ילד] זה אבא!
‏אבא.
‏ברוך הבא, אבא. ‏-ברוכים הנמצאים.
‏שלום, גיטי.
‏איך הייתה הטיסה? ‏-בסדר גמור. הלך מהר הפעם.
‏איזה יופי. ברוך השם.
‏אבא, תראה מה הכנו לך. ‏-כן.
‏איזה ריח טוב של בית.
‏אז מה שלום כולם? ‏-ברוך השם, כולם בסדר.
‏אנחנו הולכים עוד מעט לוורט של עקיבא.
‏עקיבא התארס? באמת? ‏-כן, בפעם השנייה.
‏לא ידעתי. ‏-בטח שידעת. סיפרנו לך הכול במכתבים.
‏אבא, קנית לנו מתנות? ‏-בטח, בטח שקניתי.
‏יוסל'ה, עכשיו אוכלים.
‏אבא, נכון בחוץ לארץ כולם שם גויים? ‏-נכון מאוד.
‏איפה היא? ‏-תן לה, היא צריכה את הזמן שלה.
‏טוב, אבל היא פה? היא לא הלכה?
‏היא בחדר שלה. ‏-בחדר שלה?
‏[גבר] הרב שמחה שמלצר נרו יאיר ‏העומד מצד הכלה שתחיה
‏מתחייב כמדובר וגם להלביש את הכלה שתחיה
‏מלבושי כבוד, בגדי חול, שבת ויום טוב
‏כמנהג בעלי בתים חשובים פה.
‏זמן החתונה למזל טוב ובשעה טובה ומוצלחת
‏בעזרת השם יתברך בחודש...
‏אני יודע? תרשום אלול, לא? ‏-כן, אלול.
‏אלול?
‏חתן, שואלים אותך שאלה.
‏כן, מה?
‏אני רושם שהחתונה תהיה באלול. ‏זה בסדר איתכם?
‏כן, בסדר גמור.
‏רגע...
‏אני עדיין לא שאלתי את הכלה שלי, אז...
‏אולי עדיף בינתיים לא לרשום שום דבר.
‏אני ארשום "בתוך שנה מהיום" ‏ואתם כבר תסתדרו ביניכם בנחת.
‏שנה? ‏-מה פתאום שנה? חודשיים.
‏מה בדיוק הבעיה? ‏-שום בעיה.
‏נו, רבותיי, מה לרשום?
‏תשרי, לא מעבר לזה.
‏חתן, תשרי זה בסדר? ‏-כן, כן, גם אלול זה בסדר.
‏יישר כוח. אני רושם.
‏בחודש אלול הבא עלינו לטובה ובתוך ‏הזמן מתי שיתרצו שני הצדדים.
‏יישר כוח.
‏♪ מהרה ה' אלוקינו ♪
‏♪ עוד יישמע בערי יהודה ♪
‏♪ ובחוצות, בחוצות ירושלים ♪
‏♪ מהרה ה' אלוקינו ♪
‏♪ עוד יישמע בערי יהודה ♪
‏מזל טוב.
‏♪ ובחוצות, בחוצות ירושלים ♪
‏צריך שירותים? לך.
‏[שירה ממשיכה]
‏מזל טוב.
‏איזו שמחה. ‏-תודה, תודה.
‏שתזכו לבנות בית נאמן בישראל. ‏-אמן.
‏♪ ונערים ממשתה נגינתם ♪
‏אף פעם לא ראיתי אותו ‏מאושר ככה.
‏כן, איש מאוד מיוחד ‏האח הקטן שלך.
‏♪ בחוצות ירושלים ♪
‏♪ מהרה ה' אלוקינו ♪
‏♪ עוד יישמע בערי יהודה ♪
‏♪ ובחוצות ובחוצות ירושלים ♪
‏♪ קול חתן וקול כלה ♪
‏בוא, ליפא. תעשן אחר כך.
‏רק חצי סיגריה. אני כבר נכנס.
‏אבל אני רוצה שתגיד שלום לכולם.
‏בסדר, אני בא.
‏כולם כל כך נחמדים אליי.
‏תודה שלא סיפרת כלום על כל ה... ‏-אין מה לספר.
‏כולם שמחים שסיימת לעבוד וחזרת אלינו.
‏כן.
‏גיטי, אני חייב לבקש ממך סליחה על כל ה... ‏-הכול בסדר, ליפא.
‏בוא, ניכנס?
‏אתה מבין, קיווע, ‏אתה זוכר אותי לפני החתונה?
‏בתקופה של הישיבה?
‏לכאורה הייתי שמח.
‏יכולתי לעשות מה שאני רוצה בלי לתת חשבון.
‏למדתי מתי שרציתי וכמה שרציתי, ‏אבל מה? הייתי אומלל, אומלל.
‏אני לא יכול ככה, גיטי.
‏מה? ‏-שאנחנו לא מדברים על מה שהיה.
‏אני עייפה, ליפא, וגם אתה עייף מאוד.
‏אבל אי אפשר להתנהג כאילו לא קרה כלום.
‏אבל באמת לא קרה כלום, אתה מבין?
‏לא קרה כלום.
‏לילה טוב, ליפא.
‏"אל מלך נאמן, שמע ישראל ה' אלוהינו ה' אחד.
‏ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד.
‏ואהבת את ה' אלוהיך ‏בכל לבבך ובכל נפשך ובכל מאודך
‏והיו הדברים האלה ‏אשר אנוכי מצווך היום על לבבך
‏ושיננתם לבניך ודיברת בם בשבתך, בביתך,
‏ובלכתך בדרך ובשכבך ובקומך
‏וקשרתם לאות על יד והיו לטוטפות בין עיניך
‏וכתבתם על מזוזות ביתך ובשעריך".
‏[ילדים צועקים]
‏אני צריך שתשיגי לי את הרב שיינמן. ‏-טוב.
‏מה, אתה הולך?
‏אני רק מתיישב לאכול בחדר מורים.
‏משונה לי לאכול פה במשרד. ‏-בטח, בתיאבון.
‏מזל טוב על עקיבא. ‏-תודה רבה.
‏שלום עליכם, רב שולם. הרבה נחת מעקיבא.
‏גברת גרליק, אולי יש אצלכם שקית סוכר חדשה?
‏בחדר מורים נגמר.
‏צונץ, אתה לא חושב שכדאי שתזדרז קצת?
‏אתה מאחר לכיתה ברבע שעה.
‏הכול תחת שליטה, הרב שולם. אל תדאגו.
‏יהיה בסדר, זה לוקח זמן, אל תדאג.
‏ממה יש לי לדאוג? ‏-התכוונתי שלא תילחץ.
‏אתה יודע, כולם יכבדו אותך בסוף, ‏גם הילדים וגם הצוות.
‏ביקשתי שתשיגי לי את שיינמן, כן? ‏-בסדר, אני מנסה.
‏אני אוכל כבר בפנים. ‏-בתיאבון.
‏[יונים הומות]
‏שולמ'קה, איזה יופי שבאת.
‏[משק כנפיים]
‏מה נשמע? ‏-ברוך השם.
‏מה קרה שאתן יושבות בחוץ?
‏אני מתכוננת. ‏-מתכוננת?
‏הרי עוד יומיים זה יום העצמאות. ‏-נו?
‏אז אני כבר עשיתי בירור בדיוק.
‏באחת עשרה בצהריים ‏אפשר לשבת פה ולהסתכל במטס.
‏מה אני אגיד לך, אני מחכה לזה ‏כמו ילדה קטנה.
‏תתביישי לך.
‏בעלי עליו השלום לא היה מסתכל ‏לא בזיקוקים שלהם
‏ולא במטוסים שלהם.
‏שום דבר.
‏למה? למה לא להסתכל?
‏בעלי היה אומר ככה:
‏מי שמסתכל על החגיגות של הציונים ונהנה מזה,
‏את יודעת כמו מה זה?
‏זה כמו מישהו שרואה ספר תורה בוער ‏ומדליק ממנו סיגריה.
‏אותו הדבר בדיוק.
‏מה הוא מקשקש בקומקום?
‏אתה לא תדבר ככה על בעלי.
‏אסור להסתכל על זה וזהו זה.
‏עם כל הכבוד לבעלך, ואני הכרתי אותו טוב,
‏בסך הכול כמה מטוסים ‏שעושים צורות נחמדות בשמים.
‏שק לי בתחת!
‏תסתכל על מה שאתה רוצה.
‏מצדי תסתכל גם על בחורות ‏בטלוויזיה של האימא שלך,
‏מה אכפת לי?
‏איזה פה יש לה. זה גם היא ירשה מבעלה?
‏תעזוב אותה. מה אתה חושב?
‏היא מקנאת בי שהבן שלי נהיה מנהל חיידר.
‏איך באמת הולך לך שם?
‏הכול בסדר.
‏לוקח זמן להתרגל. ‏כל ההתחלות קשות, את יודעת.
‏אבל הרי הם אוהבים אותך, הילדים.
‏זאת הבעיה.
‏אני נשארתי הרב שטיסל שהילדים אוהבים.
‏כולם משוכנעים שאני חבר שלהם.
‏אי אפשר לנהל ככה חיידר.
‏אולי תביא את הרבנית ערבליך שתעזור לך שם.
‏לא, תודה.
‏שולמ'קה, אתה ילד חכם. ‏אתה כבר תדע מה לעשות.
‏[דפיקות בדלת]
‏מי זה? ‏-יוסל'ה.
‏מה יש?
‏אנחנו רוצים ללכת לישון ‏וכבר מזמן לא קראת לנו "חנה"
‏ואנחנו במתח.
‏אני מצטערת, גם היום אין לי כוח.
‏ביום אחר אני אספר לכם.
‏מאז שיש לך חדר ‏כבר לא אכפת לך שום דבר יותר.
‏[רעש מכונות]
‏ילדה, אל תעמדי כאן בבקשה, טוב?
‏אני באתי בשביל להדפיס מודעות. ‏-איזה מודעות?
‏חמודה, אין לי זמן לשטויות. פורים כבר עבר.
‏אני צריכה 100 עותקים מזה.
‏בגודל הזה? ‏-כן. תשאיר את זה ככה.
‏כמה זה יוצא? ‏-140 שקל.
‏מתי זה יהיה מוכן?
‏אני עושה את זה עכשיו, ‏אני רק מסיים פה עם הזה.
‏[שולם מתנשף]
‏[צפצוף אינטרקום]
‏כן, שולם? ‏-עליזה, קחי לך בבקשה בלנק.
‏מה? לא הבנתי.
‏בלנק עם הלוגו של התלמוד תורה.
‏אני אקריא לך איזה כמה דברים ‏ואת תקלידי מילה במילה, ברור?
‏כן, שנייה רגע. ‏-אני מחכה.
‏כן?
‏מלמדים יקרים,
‏בשנים האחרונות השתרש ‏במחוזותינו המנהג הנפסד
‏לפיו ביום אידם, יום העצמאות,
‏יוצאים תלמידינו מן השיעור...
‏את מספיקה? יותר לאט? ‏-לא, זה בסדר.
‏יופי.
‏ובכן, יוצאים תלמידינו מן השיעור
‏כדי להביט במטוסים שחוגגים ‏את כפירתם של ראשי המדינה
‏ואמונתם ב"כוחי ועוצם ידי".
‏מן השנה המנהג הזה בטל ומבוטל.
‏בזמן שבו היו התלמידים מביטים על המטס
‏יימשכו הלימודים כרגיל.
‏[שולם] אף מלמד לא מורשה ‏להוציא את הילדים אל החצר
‏כדי לצפות במטס.
‏בכבוד רב, שולם שטיסל, מנהל.
‏רב שולם, רק שתדעו שזה תיקון ‏גדול מאוד מה שעשיתם.
‏זה כמו שאתה רואה ספר תורה בוער
‏ואתה הולך להדליק ממנו את הסיגריה.
‏איך אפשר לחיות עם דבר כזה? ‏-נכון, נכון, ממש כך.
‏[צלצול פעמון]
‏רבותיי, ההפסקה נגמרה. ‏הילדים מחכים לכם בכיתות.
‏טוב, אני רוצה לצייר אותך באור הזה.
‏אין לנו הרבה זמן.
‏את יכולה לקחת לך איזה ספר, ‏שלא יהיה לך משעמם.
‏רגע, התחלת כבר? ‏-עוד לא, לא ממש.
‏אז חכה רגע, אני כבר חוזרת. ‏-קרה משהו?
‏אני רוצה להביא משהו מהבית. אני כבר חוזרת. ‏-בסדר.
‏אני אקח מונית. כמה דקות ‏ואני אהיה כאן בחזרה.
‏חכה לי כאן.
‏[נחירות]
‏אימא?
‏את פה.
‏אימא, מה קרה?
‏לא, מתוק, לא קרה כלום.
‏אז למה את בוכה? ‏-אתה לא רואה? אני חותכת גזר.
‏אימא, זה בצל עושה דמעות.
‏אצלנו למעלה הכול עושה דמעות.
‏זה בגללי? ‏-בגללך, בגלל האחים שלך, בגלל אבא שלך.
‏אבל לא אשקר לך, הרבה מזה זה בגללך.
‏אבל מה אני יכול לעשות, אימא? ‏אני אוהב אותה.
‏אני אף פעם לא אמרתי לך מה לעשות, עקיבא.
‏אני סומכת עליך לגמרי.
‏אז למה את בוכה?
‏עד שלא יהיה לך ילד או ילדה אתה לא תבין.
‏אפשר לטעום? ‏-זה עוד לא מוכן.
‏מה זה? מה...
‏תופרת רוסייה תפרה לי את זה ‏לחתונה הראשונה שלי.
‏ככה הלכת עכשיו ברחוב? ‏-כן.
‏סתם.
‏היה לי מזל שישנת.
‏אתה רוצה לצייר אותי או לא? ‏-כן, כן, בטח.
‏מה את עושה? לא כדאי לך. ‏-למה? זה שלך.
‏נתחיל?
‏טוב, אני לא מסוגל. אני מצטער.
‏פשוט זה יותר מדי...
‏לא חשוב.
‏נמשיך מחר.
‏לא עכשיו. נמשיך מחר, טוב?
‏אני אחכה לך בחוץ, תתלבשי.
‏זהו, אנחנו לא צריכים יותר טובות. ‏-מצאת? יש!
‏כן, רק בוא נמצא איזה סיפור מעניין. ‏יש פה הרבה.
‏איזה מוזר... בכלל לא קוראים לה חנה.
‏כתוב פה "אנה קרנינה". ‏-נראה לי יש טעות.
‏[יוסל'ה] אבל איך יכול להיות טעות ‏בשם של הספר?
‏טוב, בוא נקרא.
‏"אנה אחזה את כפו בשתי ידיה ‏ומשכה אותה אל מותניה
‏בלא לגרוע ממנו עין.
‏נו, אני שמח מאוד, אמר ורונסקי ‏וסקר אותה במבט צונן
‏ואותה ארשת זעופה מאובנת ‏שאנה חרדה מפניה כל כך
‏התקשחה על פניו.
‏נו, אני שמח מאוד.
‏ואת בריאה? אמר ומחה בממחטה ‏את זקנו הרטוב ונשק לה בידה."
‏איך היא מסכימה לו לנשק את היד שלה?
‏אני לא יודע מה זה. ‏נראה לי אני התבלבלתי פה בספר.
‏יאללה, הולכים לישון.
‏לילה טוב.
‏אבל לא אמרנו קריאת שמע. ‏-תגיד לבד.
‏איפה יש לה להסתובב ‏שהיא חוזרת הביתה בשעות כאלה?
‏זה בסדר, ליפא, אני סומכת עליה.
‏[ליפא מתנשף]
‏גיטי, אני חייב לדבר איתך.
‏לדבר? על מה יש לדבר?
‏על כל מה שהיה.
‏זה חשוב לי, אני חייב לך התנצלות. ‏לא יודע, אני...
‏קשה לי עם הפיל הזה ‏שאנחנו לא מדברים על מה שעשיתי.
‏אבל לא עשית כלום, ליפא.
‏נסעת לעבוד, שלחת לנו כסף, ‏שלחת מכתבים מאוד יפים לילדים,
‏חזרת, הכול בסדר.
‏מה פתאום שתתנצל?
‏תרחמי עליי, גיטי.
‏אני עשיתי שטות איומה, ‏אבל אני רוצה לעשות תשובה.
‏נו, מה, את מתנקמת בי? זה מה שאת עושה? ‏-חס ושלום.
‏ליפא, כולנו צריכים לעשות תשובה.
‏אתה צריך לעשות תשובה, ‏אני צריכה לעשות תשובה.
‏זה עניין של כל אחד עם עצמו.
‏אבל מה אני כבר מבקש ממך? רק לדבר?
‏אני לא רוצה לדבר על זה!
‏ליפא,
‏אולי חלמת חלום מוזר.
‏זה רק חלום מוזר שאני לא ‏רוצה לדבר עליו, אתה מבין?
‏זה רק חלום רע.
‏[צלצול פעמון מעורר]
‏רוחמי. ‏-יוסל'ה.
‏למה אתה ער בשעה כזו? ‏-את שקרנית ואני יודע הכול.
‏מה?
‏אבא סיפר לך?
‏מה את חושבת, שאני ילד קטן? ‏שאני לא יודע לקרוא לבד?
‏את שקרנית ואני לא רוצה ‏לדבר איתך יותר לעולם.
‏קראת הכול? ‏-איך יכולת לספר לנו סיפור כזה?
‏היא בכלל גויה ולא קוראים לה חנה, ‏קוראים לה אנה.
‏בסוף היא קופצת מהרכבת ומתאבדת.
‏גם את הולכת לקפוץ מהרכבת? ‏-לא, מה פתאום, מתוק שלי?
‏אז לאן את הולכת ככה באמצע הלילה?
‏פשוט לא הצלחתי להירדם אז חשבתי לצאת.
‏אני כבר לא מאמין לך לשום דבר יותר.
‏אתה יודע מה?
‏אני מבטיחה לך שמהיום אני לא אשקר לך לעולם.
‏אתה יודע למה אני הולכת? ‏-למה?
‏אבל אל תצחק עליי.
‏פשוט התבלבלתי וחשבתי שכבר בוקר.
‏איזה אהבלה אני.
‏אז מה זה הדלי הזה?
‏דברים אישיים של חברה שלי. ‏אני לא יכולה להראות לך.
‏לילה טוב, יוסל'ה.
‏- עולם האופנה -
‏[מדברת ספרדית] שחור, לא כל כך יפה.
‏לא, זה בדיוק כמו שיש לאגוסטינה.
‏כן, הכול נגמר.
‏מאיפה לי לדעת? כן, זה בדיוק...
‏שיקסע!
‏[צרחת כאב]
‏שיקסע! שיקסע חזירה!
‏[צרחות]
‏חזירה!
‏תוציאו אותה, את השיקסע הזאת! תוציאו אותה!
‏תוציאו אותה!
‏[בכי]
‏[דפיקות בדלת]
‏כן, יוסל'ה, אתה יכול להיכנס.
‏את יכולה להקשיב לי?
‏רק דקה אחת להקשיב.
‏מה זה?
‏מי עשה את זה?
‏אם לא הייתי מרחמת על האחים ‏שלי שלא אשמים ברשעות שלך,
‏הייתי עושה ‏בדיוק מה שהבטחתי לך.
‏שכולם ידעו איפה היית.
‏מה את חושבת, שמה שאני עושה ‏זה לא בשביל האחים הקטנים שלך?
‏ממש...
‏את צודקת, אני באמת רשע
‏וזה ברור לי כבר מזמן ‏שאני בכל מקרה אגיע לגיהינום.
‏אבל זה לא מגיע לא לך ‏ולא לאחים שלך
‏ולא לאמא הצדיקה שלכם
‏להיות בבית בלי אבא.
‏רק בגלל זה החלטתי לחזור.
‏אני הייתי רק בן 19 כשאת נולדת.
‏פתאום יש לך אישה ומשפחה ‏שאתה צריך לדאוג להן.
‏פתאום אתה מוצא את עצמך ‏במין מרוץ מטורף להשיג כסף,
‏לטפל, להקשיב, לחבק.
‏לאהוב.
‏ואני אספר לך משהו על עצמי, רוחמי.
‏את ילדה חכמה, את תביני.
‏אני מגיל צעיר החלום הכי גדול שלי היה...
‏היה להיות לבד.
‏חופשי לגמרי בלי אבא ואימא ‏ואחים ואחיות ודודים.
‏בלי אף אחד.
‏את מבינה, נכון?
‏זה החלום שלי.
‏ללכת ברחוב בלי שלמישהו יהיה אכפת ממני,
‏בלי שלי יהיה אכפת מאף אחד.
‏קמח מטאטאים עם מטאטא.
‏לא נורא, כבר גמרתי.
‏תודה שהקשבת לי, רוחמי. ‏אני הייתי צריך את זה.
‏לילה טוב.
‏[דלת נסגרת]
‏טוב, שימו לב.
‏יש לכם פה דפי עבודה מתחילת "הכונס".
‏אני מציע לכם ללמוד טוב טוב את הטבלה הזאת
‏לקראת המבחן שיהיה לנו בראש חודש.
‏כן, ויינשטוק?
‏הרב, עוד שתי דקות אחת עשרה. ‏-נו, נו?
‏זה לא פייר שלא נותנים לנו לראות ‏את המטס של יום העצמאות.
‏החילונים, יש להם היום אפילו יום חופש
‏ורק לנו אסור אפילו לראות את המטוסים. ‏-נכון!
‏[רעשי הסכמה]
‏שקט.
‏שקט, שקט, שקט.
‏[מטוסים חולפים]
‏מה לעשות, ויינשטוק? אתה ‏פה בחיידר ולחיידר הזה יש מנהל
‏והמנהל החליט ש...
‏אתם יודעים מה?
‏אני מרשה לכם להסתכל מהחלונות. ‏-יש!
‏אבל, אבל בשקט, בלי להוציא הגה.
‏ובלי לטפס על החלונות.
‏עכשיו הרב שלכם
‏יוצא לכמה דקות
‏ואתם בינתיים...
‏[מטוסים חולפים]
‏אלישבע. ‏-קיווע.
‏אני חייב להגיד לך משהו
‏אני יודע ש...
‏שאמרתי לך ש...
‏נהיה מאורסים לנצח.
‏[מטוסים חולפים]
‏מה? אני לא שומעת שום דבר.
‏אלישבע,
‏אני לא רוצה את זה ככה!
‏להתגעגע כל החיים.
‏אני רוצה להתחתן איתך, לגור איתך.
‏אני רוצה לחיות איתך.
‏אלישבע?
‏[מטוסים חולפים]
‏בואי תראי מטוסים.
‏[מטוסים חולפים]
‏שושנה, תודי שזה דבר יפה, נכון?
‏[מטוסים חולפים]