‏אתה רואה את כל הציורים האלה ‏פה מסביב?
‏האמת שהם כולם שלי, נכון?
‏אבל הקו העיקרי שאני עושה בהם ‏בפועל ממש
‏זה החתימה פה למטה.
‏הוא משלם לי ‏כדי שאני אצייר בשבילו.
‏הוא בעצמו בכלל לא יודע לצייר, ‏רק לחתום.
‏כמו סופר צללים?
‏אני צייר צללים.
‏זה ממני, צ'ופר.
‏אני לא מבין.
‏זה לא מתאים ‏שתבוא ככה פתאום.
‏אני רציתי לשאול איזה פגם ‏מצאתם בי.
‏יש לי עבודה ואני בריא ‏ואני רוצה להתחתן עם אלישבע.
‏אני לא יכולה, אני מצטערת. ‏-בטח שאת יכולה.
‏אני לא רוצה.
‏אבל למה?
‏אני לא יודעת באמת ‏מתי אבא יחזור.
‏אני בכלל לא יודעת ‏אם הוא יחזור.
‏שלום, גיטי, זה אני. ‏-מה אתה רוצה?
‏אני רוצה לחזור.
‏ליפא, עוד רגע השבת נכנסת. -גוט ‏שאבעס. -להתראות, גוט שאבעס.
‏אני רוצה לעבוד בשבילך.
‏בעלך זה ההוא ‏שעובד בארגנטינה.
‏את רק תביאי לי את השטרות ‏ותפני אליי לקוחות
‏ואני אעשה את כל השאר.
‏[שיר פתיחה]
‏♪ לאן הולכים פתאום כולם? ♪
‏♪ הכל נסוג ונעלם ♪
‏♪ רק המילים צפות, כולן ♪
‏♪ כולן ♪
‏♪ לאן אמשיך מכאן? ♪
‏♪ לאן? ♪
‏בבקשה.
‏יש כאן 430? ‏-אתה מוזמן לספור.
‏את זוכרת ‏מה אני צריכה משטרנבוך?
‏ארבע קרפיון מנוקה. ‏-בדיוק.
‏ותראי שהוא מוציא לך מהבריכה.
‏[צלצול טלפון]
‏יש לי כאן גם 35 יורו. ‏אם אפשר בדולרים. -רק רגע.
‏את יכולה לענות רגע? ‏בכלל לא בטוח שזה הוא.
‏זו אולי שיחה מחו"ל. ‏סליחה, אני חייבת לענות. סליחה.
‏הלו?
‏לא, אנחנו לא תורמים בטלפון. ‏גם לא חד פעמי.
‏כל טוב.
‏זה מרתיח אותי.
‏למה את צריכה לחכות כמו מסכנה ‏שהאיש הזה יואיל בטובו להתקשר?
‏אל תקראי לאבא שלך ‏"האיש הזה".
‏כמה זמן עבר מאז שהוא התקשר? ‏שלושה ימים? ארבעה?
‏לא אכפת לו בכלל שתחכי.
‏די עם זה, רוחמי. ‏אני מבקשת ממך.
‏בסדר, אני הולכת.
‏קחי מהאיש הזה את הכסף.
‏האיש הזה שהיה כאן הלך. ‏-לא נורא.
‏אל תשכחי את הדגים. ‏הוא סוגר בשש. -בסדר, אמא.
‏להתראות.
‏[דפיקה בדלת]
‏תני לי את כל הכסף שיש לך פה. ‏בלי חוכמות, נו!
‏את רואה את הסכין שלי? ‏תביאי את הכסף שיש לך, מהר!
‏גם את השעון שעל היד שלך!
‏תביאי את הכסף.
‏רשע. מנוול.
‏תסתלק מכאן.
‏את רואה את הסכין שלי? ‏-תסתלק מהבית שלי!
‏רשע! מחוצף!
‏תפסיקי לצעוק. ‏-צא, טמא! תסתלק מפה!
‏הלוואי ויחתכו לך ‏את הזקן, רשע!
‏נשארו לנו עוד שבע דקות ‏עד סוף השיעור.
‏מישהו יודע איזה דבר מיוחד ‏יהיה לנו השבוע?
‏כן? ‏-החידון בפרשת השבוע?
‏לא, לא כאן בחיידר. ‏משהו שהולך להיות למעלה, בשמים.
‏רק מי שיודע שיגיד.
‏אף אחד לא יודע?
‏השבוע הולך להיות ‏מה שאנחנו קוראים ליקוי חמה.
‏אני רוצה להראות לכם ‏משהו מעניין על זה.
‏שטיגליץ, ‏קום תסגור את החשמל.
‏רגע.
‏כולם רואים? -כן.
‏המנורה הגדולה כאן באמצע ‏זה השמש.
‏כל שאר הכדורים שמסביב ‏אלה כוכבי הלכת.
‏הנה, גם כדור הארץ ‏זה כוכב לכת.
‏זה כדור הארץ.
‏ככה מי שנמצא למעלה ‏בחלל החיצון
‏רואה את המקום שאנחנו חיים בו.
‏ולמה הכוכבים האלה ‏נקראים כוכבי לכת?
‏הם נקראים ככה כי הם כל הזמן ‏הולכים ומסתובבים מסביב לשמש.
‏גם עכשיו, ‏כשאנחנו פה בחיידר,
‏אנחנו כל הזמן הולכים ומסתובבים.
‏הרב נראה ממש כמו השם.
‏לא אומרים כאלה דברים, זיגלמן.
‏הרב הוא רק בשר ודם.
‏[פעמון מצלצל]
‏כן, הרב שולם? ‏מה אני יכול לעזור לך?
‏תגיד לי אתה.
‏זה בקושי על החצי פה ‏מה שנתת לי.
‏תביא רגע נראה כאן.
‏כן.
‏אני באמת רציתי לדבר איתך. ‏עם כל הרבנים, אני מתכוון.
‏יש איזה עיכוב עם הקצבאות. ‏יש איזה בעיה.
‏צריך תפילות והשתדלות. ‏יהיה בסדר.
‏תעשה טובה, תטפל בזה. ‏זה הלחם והחמאה שלי.
‏מה, אני היחיד שבא אליך ‏בשביל זה?
‏אל תדאג, אנחנו נמצא לזה פתרון, ‏אני אומר לך.
‏בסדר. ‏ברכה והצלחה.
‏הרב שולם. -מה?
‏שום דבר, סליחה. ‏היה לי איזה רגע בלבול.
‏כמו שאמרתי, ‏צריך הרבה תפילות והשתדלות.
‏יהיה בסדר.
‏שטיסל, סוף סוף הגעת. ‏-מה שלומך? -מה שלומי?
‏אתה יודע ‏מה זה ההגדרה של נודניק?
‏לא נראה לי.
‏נודניק זה יהודי שאתה שואל אותו ‏"מה שלומך?"
‏והוא מתחיל לספר לך.
‏בסדר, במה מדובר?
‏למה, אנחנו דיברנו על משהו? ‏-קראת לי.
‏אמרת שיש לך איזה עבודה ספיישל. ‏-אה, כן, כן.
‏תעיף מבט. ‏בוא תראה משהו יפה שקיבלתי.
‏-דיוקנאות עצמיים של הציירים הגדולים-
‏אה, זה באמת יפה מאוד.
‏אני רוצה שתעשה לי ‏גם אחד כזה.
‏מה זאת אומרת אחד כזה? ‏-דיוקן עצמי.
‏מה, הכול צריך לתרגם לך?
‏תראה, שטיסל, זה מסורת.
‏כל הציירים הגדולים ‏עושים דיוקן עצמי.
‏אתה רוצה שאני אצייר ‏דיוקן עצמי שלך?
‏תראה, אני התכוונתי לתת את זה ‏לסשה לעשות,
‏אבל אני בטוח שאתה תעשה את זה ‏הרבה יותר יפה ממנו.
‏טוב.
‏שטיסל, יישר כוח. ‏אני מחכה למשהו פיצוץ.
‏איזה יופי, צייר שלי.
‏מאיפה בא לך הרעיון ‏לצייר את הכוכבים האלה?
‏למדנו היום בחיידר.
‏הרי השבוע יש את הדבר הזה, ‏ליקוי חמה,
‏והרב הסביר לנו את זה ‏עם מכשיר ממש יפה.
‏הרב עקיבא?
‏כן, ואת יודעת מה עוד? ‏-מה?
‏כשיש ליקוי חמה ‏כל החיות חושבות שזה לילה
‏ומתנהגות כאילו זה לילה.
‏למשל כל הכבשים ‏כבר הם הולכים לדירים שלהם
‏והצרצרים מתחילים לנגן
‏והעטלפים יוצאים החוצה ‏מהמערות שלהם.
‏ואת כל זה הרב הסביר? ‏-כן, ועוד הרבה דברים.
‏היה שיעור ממש כיפי היום.
‏אז הוא היה שמח הרב ‏או עצוב?
‏הוא היה בסדר. ‏לא יודע.
‏[טלפון מצלצל]
‏את עונה שם? -כן.
‏הלו?
‏מי זה היה? ‏-לא יודעת, אולי טעות.
‏אפשר לשאול מה המצב כרגע ‏איתך ועם הגברת רוטשטיין?
‏מי? -אלישבע רוטשטיין, ‏האלמנה שלך מהבנק.
‏זאת שבזמנו רצית וכו'.
‏למה אתה שואל את זה פתאום?
‏אני מחכה לרקוד עם המטאטא ‏בחתונה שלך.
‏ואתה תרקוד עם המטאטא ‏גם אם היא תהיה הכלה שלי?
‏למה לא?
‏בזמנו, כשעוד היית נחשב נורמלי,
‏הייתי בעד גם כן שתמצא לך ‏איזה מישהי נורמלית,
‏אבל עכשיו, כשהצלחת ‏להרוס לעצמך את השם
‏ולהפוך את עצמך לסוג ב', ‏אז בבקשה, למה לא?
‏שיהיה במזל טוב.
‏אבא, למה שלא תשב? ‏האוכל תכף מוכן.
‏תשמע, קיווע, ‏אתה את הלב שלי כבר שברת.
‏אני רק אומר שמה שאני מבין, ‏שזה שביטלת את האירוסין שלך,
‏יש לזה קשר רציני מאוד ‏עם האלמנה שלך מהבנק.
‏אני אגיד לך את האמת, אבא.
‏אני מנסה, מנסה מאוד.
‏והיא מצד אחד רוצה, ‏ככה זה נראה.
‏מצד שני, למעשה היא לא מוכנה ‏להתקדם עם זה כרגע.
‏תן לי להגיד לך משהו אחד, בסדר?
‏גם בתור אבא שלך וגם בתור יהודי ‏שמסתובב כאן על כדור הארץ
‏כמה שנים יותר ממך, ‏עם כל הכבוד.
‏אני מקשיב. ‏-לא ככה. תסתובב אליי.
‏עכשיו תבין, קיווע.
‏כמו שהדברים זזים בשמים, ‏ככה הם זזים בארץ.
‏השמש עומדת חזקה ‏והכוכבים מסתובבים סביבה, כן?
‏הארץ, הירח, ‏כולם מסתובבים סביבה.
‏עכשיו, אם השמש ‏תתחיל פתאום גם להסתובב
‏מה אתה חושב יקרה?
‏יהיה בלגן רציני עם המניינים ‏בזיכרון משה, זה בטוח.
‏אל תהיה לץ.
‏עכשיו תקשיב לי ‏ותבין דבר אחד פשוט.
‏אתה צריך להיות כמו השמש.
‏אם אתה תעמוד כמו השמש ‏ותעמוד יציב, תהיה בטוח בעצמך,
‏אז היא בעצמה ‏תתחיל להסתובב סביבך.
‏כמו בחופה, תסתובב סביבך ‏ותחפש ממך אור וחום
‏וכל מה שהשמש נותנת.
‏אבל אם אתה בעצמך ‏מסתובב אחריה כמו איזה חמור,
‏אז למה אתה מצפה?
‏הזמנים משתנים, אבא.
‏עכשיו זה לא אותו דבר ‏מה שהיה בזמנך.
‏[טלפון מצלצל]
‏הזמנים משתנים, ‏אבל היהודי נשאר אותו דבר
‏והשמש גם היא אותה השמש.
‏כן? -שולם? מה שלומך? ‏-חסדי השם, אמא.
‏מה שלומך? הכול בסדר?
‏היה בסדר אם לא שהרבנית ערבליך ‏הייתה אומרת לי
‏שבא לגיטי שודד הביתה.
‏שודד? לגיטי? מתי? ‏את בטוחה?
‏היום, היום היא אומרת לי.
‏הנה, תדבר איתה בעצמך. ‏אני מביאה לך אותה.
‏אני עכשיו רץ אליה.
‏שולם, תקשיב, ‏אתה שומע מה קרה ל...
‏[צליל שיחה שנותקה]
‏מה קרה? ‏-יש צרות עם האחות שלך.
‏[דפיקות בדלת]
‏אבא.
‏איזה הפתעה משמחת.
‏מה שלומך, גיטי'לה? ‏-ברוך השם, הכול כרגיל.
‏הכול כרגיל? את בטוחה?
‏מה, אבא? ‏למה אתה שואל?
‏סתם, תעזבי.
‏סבתא מלכה שמעה ‏מהרבנית ערבליך
‏שהיה אצלכם שודד ‏או משהו כזה.
‏כנראה שממש משעמם שם ‏במושב זקנים.
‏מתי זה היה, גיטי? ‏למה לא אמרת כלום?
‏הילדים לא יודעים מזה כלום. ‏גם לא רוחמי.
‏למשטרה קראת? ‏-אבא, הכול בסדר. באמת.
‏בסך הכול היה פה בבוקר ‏איזה שליימזל עם סכין צעצוע.
‏לא משהו מסוכן, סתם.
‏שלא לדבר על זה ‏שהוא לא ראה ממני שקל.
‏ודיברת עם המשטרה? ‏-בשביל מה?
‏שיבואו לפה ‏ויסגרו לי את הצ'יינג'?
‏אתה חושב שיש לי רישיון ‏בשביל זה?
‏אני אגיד לך את האמת,
‏אני מהתחלה חשבתי ‏שזה לא רעיון טוב
‏שתפתחי פה צ'יינג' בבית.
‏אבל זה עובד יופי בינתיים.
‏באמת, אבא, אין לך מה לדאוג ‏בגלל השליימזל הזה.
‏אבל גם בלי מה שקרה, ‏איזה מין צורה יש לזה?
‏אנשים באים פה, נכנסים, יוצאים. ‏-מי נכנס? אף אחד לא נכנס.
‏הם עומדים יפה בדלת.
‏גיטי'לה, תקשיבי לי.
‏לפחות עד שליפא ‏חוזר מארגנטינה
‏בואי תפסיקי עם העניין הזה ‏של הצ'יינג', בסדר?
‏אני לא יכולה להרשות לעצמי. ‏-אבל למה?
‏הכסף שליפא שולח ‏לא מספיק לכם?
‏אני לא אוהבת ‏לדבר על זה, אבא.
‏די, מספיק. ‏אני ילדה גדולה.
‏אני כבר חתום ‏על שש משכנתות, בסדר,
‏אבל בכל זאת, ‏אם צריך אני אעזור,
‏בכסף או במה שצריך.
‏בואי תסגרי את העניין הזה ‏של הצ'יינג', בסדר?
‏תודה, אבא, אבל לא.
‏תני לי לפחות לדבר עם ליפא. ‏-לא!
‏זה לא שייך
‏ואני לא רוצה ‏שנדבר על זה יותר.
‏אתה נשאר פה לארוחת ערב? ‏-לא, יהיה כבר בפעם אחרת.
‏מה אני אגיד לך, ‏מאוד חזקה אחותך הגדולה.
‏אני אם היו באים שודדים
‏הייתי בורח לבית שימוש, ‏סוגר את הדלת,
‏שייקחו מה שהם רוצים.
‏כמה שודדים היו שם? ‏-אחד.
‏מה זה משנה? ‏לא מתעסקים עם ליסטים מזוין.
‏אגב ליסטים, מה שווסרשטיין עושה ‏זה חוצפה גדולה.
‏ככה לעשוק יהודים ‏שטורחים ועובדים
‏ועוד בלי להודיע להם ‏דבר וחצי דבר.
‏אתה חושב ‏שווסרשטיין זה השודד?
‏התחלת עם הליצנות שלך?
‏אבל את מי הוא עושק?
‏אתה בטח לא פתחת ‏את התלוש שלך היום,
‏אם אני מנחש נכון.
‏כן פתחתי. ‏למה, מה הבעיה?
‏רגע, וכמה היה כתוב לך שם? ‏כרגיל? -כן.
‏אצלך לא? ‏-היה איזה משהו. לא חשוב.
‏ברונר, אני יכול לשאול שאלה?
‏אתה קיבלת החודש ‏משכורת כרגיל או לא?
‏כן, כן, כרגיל. ‏למה אתה שואל?
‏ואתה, סילברמן? ‏-כרגיל, נו.
‏וגם אתה, פוירשטיין, נכון? ‏-מה אתה שואל?
‏התלוש משכורת שקיבלת החודש ‏היה כמו תמיד או לא?
‏למה שלא יהיה? ‏-למה, אצלך היה משהו שונה?
‏לא, לא, ממש לא.
‏רק רציתי לוודא ‏שקיבלתם את המשכורות
‏והכול בסדר, חסדי השם.
‏עכשיו כולם משאירים ‏את החומשים על השולחנות,
‏באים אחריי בשני טורים ובשקט ‏כמו בחתונה של ייקים.
‏בואו, כל הטור אחריי.
‏בואו, כנסו כולם.
‏שבו, שבו, שבו יפה יפה על הרצפה. ‏בואו, שבו. יופי, מצוין.
‏מרקוביץ', בוא תעמוד. ‏אתה החזן שלנו להיום.
‏תקרא לנו בקול ‏את מזמור ק"ל פסוק
‏וכולם חוזרים אחריו בכל הכוח.
‏קדימה, מרקוביץ'.
‏"שיר המעלות ‏ממעמקים קראתיך ה'
‏"ה', שמע בקולי, ‏תהיינה אוזניך קשובות לקול תחנוניי"
‏חזק!
‏"ה', שמע בקולי, ‏תהיינה אוזניך קשובות לקול תחנוניי"
‏אתה מוכן להסביר לי ‏מה קורה פה?
‏תשמע, וסרשטיין, אתה אמרת לי ‏שצריך הרבה תפילות והשתדלות
‏וכמו שאני מבין, אני היחיד בכל ‏החיידר שיש לו את הבעיה הזאת.
‏אז הנה אני עושה השתדלות.
‏יותר חזק.
‏"כי עמך הסליחה למען תורא"
‏הרב שטיסל, ‏אני רוצה שתיכנס אליי למשרד.
‏אני רוצה לדבר איתך ביחידות.
‏"קיוויתי ה', קיוותה נפשי ‏ולדברו הוחלתי..."
‏טוב, ילדים, אני נכנס פה עכשיו ‏פנימה אל המנהל.
‏אתם כאן בינתיים ‏ממשיכים בכל הכוח,
‏שאני אשמע אתכם חזק ‏כשאני בפנים.
‏קדימה, מרקוביץ'.
‏"נפשי לה', ‏משומרים לבוקר..."
‏קדימה, אני מקשיב.
‏הרב שטיסל, אנחנו באמת לא רצינו ‏לדבר איתכם על זה בצורה כזאת.
‏בסדר, תגיעו לנקודה.
‏תראה, השכר שאני שילמתי לך ‏החודש, המקוצץ,
‏אז זה בעצם הפנסיה שלך.
‏מה קשור פנסיה? ‏אני יצאתי לפנסיה?
‏לא, אני יודע.
‏רק ש... בן כמה אתה היום? ‏בן 62? -נכון.
‏ואתה זוכר שלפני שנתיים ‏הייתה את התקנה של הוועד
‏שלא מעסיקים מישהו ‏שהוא אחרי גיל 60.
‏רצו פשוט להכניס ‏כוחות צעירים למערכת
‏וכל העסק הזה.
‏אבל זה התבטל הרי. ‏-זה לא.
‏תראה...
‏אשתך עליה השלום, דבורה, כן? ‏-מה שייך? על מה אתה מדבר?
‏היא באה אליי הביתה,
‏התחננה לפניי שאני אמשיך ‏להעסיק אותך, שלא תצא לפנסיה.
‏אני הסברתי לה, כן? ‏שזו הוראה, כן?
‏פשוט אני לא אקבל משכורת ‏בשביל מישהו שהוא מעל גיל 60
‏ואפילו שאני מנהל של החיידר, ‏הוראה של הוועד זו הוראה.
‏דבורה שלי באה אליך הביתה?
‏למילה ממה שאתה אומר פה ‏אני לא מאמין. שיהיה לך ברור.
‏לא חשוב. תמשיך.
‏בקיצור, היא חזרה אליי, אשתך, ‏אחרי יומיים, שלושה
‏עם פנקס צ'קים פתוח וחתום.
‏לא שלך, הרב שולם. ‏אני חושב שזה של אמא שלך.
‏תכף אני מוצא לך את זה.
‏מה צ'קים? איזה צ'קים?
‏תראה, אני מילאתי כל חודש צ'ק
‏על ההפרש בין המשכורת שלך ‏לבין הפנסיה.
‏את הצ'ק אני הפקדתי ‏לחשבון של החיידר
‏ולך אני שילמתי משכורת מלאה.
‏לפני חודש נגמר לי הפנקס.
‏ניסיתי למצוא לזה איזשהו תחליף.
‏אני רציתי אפילו לדבר ‏עם אמא שלך על זה,
‏רק שאתה הקדמת אותי.
‏הנה זה.
‏תראה, אני מאוד מעריך אותך ‏כמלמד. אין פה בכלל שאלה.
‏אם תרצה להמשיך ‏לעבוד בחיידר בהתנדבות
‏אני רק אברך על זה.
‏רק שמצד שני, ‏אני חושב שאולי...
‏אולי באמת הגיע הזמן ‏לקצת מנוחה בשבילכם.
‏[רדיו מנגן]
‏יש כאן את הרבי מלובביץ', ‏האדמו"ר מגור.
‏עכשיו, אם אתה רוצה ‏משהו ספציפי
‏אתה יכול לבקש ממני ‏ואני אכין את זה בשבילך, כן?
‏אפילו את המשיח.
‏אבל אני לא יכול להביא אותו, ‏אתה יודע?
‏אנחנו רק יכולים ‏להביא אותו ככה.
‏עכשיו, זה לוקח עשרה ימים, ‏אולי אפילו פחות.
‏רגע אחד, או.קיי?
‏"ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם ‏שהכול נהיה בדברו".
‏נו, שטיסל? מה? אני לא רואה ‏שהבאת את מה שביקשתי.
‏לא. ‏באתי לצלם אותך מחדש.
‏יש לך כאן מצלמה, נכון?
‏מצלמה יש, אבל מה היה רע ‏בתמונה שהבאתי לך?
‏תראה.
‏תסתכל בספר הזה, ‏תסתכל בתמונה הזאת שהבאת לי.
‏אתה תבין לבד.
‏אתה מבין, נכון? ‏-מבין, בטח שמבין.
‏רק בוא תסביר לי, ‏מה אני אמור להבין?
‏תראה את העיניים שלו. ‏תראה את המבט.
‏זה מבט של אדם ‏שמסתכל לתוך עצמו.
‏שלא מוכן לשקר לעצמו.
‏של מישהו שעושה חשבון נפש, ‏מסתכל עמוק עמוק פנימה
‏לתוך הדברים ‏שרק הוא יודע על עצמו.
‏אתה מבין?
‏עכשיו, לעומת זאת,
‏תסתכל על התצלום הזה ‏שאתה הבאת לי.
‏עם החיוך הזה.
‏שלא לדבר, בקושי רואים פה ‏את העיניים.
‏מה אני אגיד לך, שטיסל, ‏אתה לא פראייר אתה.
‏באמת כולם פה מאוד רציניים.
‏היי, חכה רגע!
‏שטיסל, מהר.
‏המצלמה נמצאת במגירה שם, ‏ליד הרגל שלך.
‏בוא נעשה מהר ‏כמה פוזות ככה מהר,
‏לפני שבורחת לי כל הקליינטורה.
‏נו, נו.
‏שב כאן.
‏טוב, אתה מוכן?
‏רגע.
‏לפני זה חשוב לי להגיד לך,
‏אל תחשוב על הציור ‏שיצא לך מזה.
‏תחשוב על דברים אמיתיים. ‏-שטיסל, מה שתגיד.
‏תחשוב על כל הטעויות ‏שעשית בחיים שלך.
‏כל הדברים האלה ‏שאתה מצטער עליהם ו...
‏ואין יותר כבר מה לעשות.
‏שטיסל, אני נראה לך כמו אחד ‏שעושה טעויות?
‏תחשוב על האהבות האמיתיות ‏שהיו לך ואיפה הן היום.
‏כל השקרים שמקיפים ‏את החיים שלך.
‏על הזקנה שמחכה לך אוטוטו ‏מעבר לסיבוב.
‏על כל הפחדים הכי גדולים שלך.
‏מה מפחיד אותך, ‏לייב פוקס?
‏נו, באמת, מספיק. ‏אל תבלבל את הבובקעס.
‏תביא את המצלמה הזאת.
‏תעשה לי את הפורטרט ‏כמו שביקשתי ממך.
‏אבל חבל. -חבל?
‏חבל על כל הזמן שאתה מבזבז פה, ‏זה מה שחבל.
‏[זמזום בדלת]
‏לא עכשיו.
‏ראית? הם תמיד חותכים ‏את הסיפורים בתוך המתח.
‏צלצלת צלצול ארוך ‏כמו הרבנית ערבליך.
‏לכן אמרתי "לא עכשיו".
‏אני יכול לנחש למה את לא אוהבת ‏שהיא מבקרת אותך.
‏אני כן אוהבת,
‏אבל בזמן האחרון היא כל הזמן רוצה ‏שאני אבוא איתה לעשן בחצר.
‏ממתי את מעשנת, אמא?
‏כמעט ולא.
‏מדי פעם אבל זה עוזר לי לחשוב ‏על הדברים שאני רואה כאן.
‏לא להאמין איזה סיפורים ‏יש בעולם הזה.
‏כמו מה זה היה, אתמול, ‏שסיפרתי לך? עם שודדים.
‏על גיטי? זה היה באמת. ‏זה לא היה בטלוויזיה, אמא.
‏איך היא מרגישה? ‏היית אצלה?
‏גיטי, אפשר לסמוך עליה. ‏היא חזקה.
‏נו, ואתה? נראה לי ‏שאתה לא מרגיש כל כך טוב.
‏את לא טועה.
‏אז אולי תנוח קצת?
‏אתה רוצה שאני אעבור כאן לכיסא ‏ואתה תשכב קצת במיטה שלי?
‏לא, לא, לא, חס ושלום.
‏מה זה? ‏זה צ'קים שלי, לא?
‏זה פנקס צ'קים שלך ‏שהשתמשו בו בחיידר
‏בלי שאני ידעתי מזה כלום, ‏כביכול כדי לשלם לי משכורת.
‏את ידעת מזה, אמא?
‏כן, כדי שלא תהיה בפנסיה, נכון?
‏זה היה רעיון שלך?
‏זה היה הרעיון של דבורה.
‏איזה מין רעיון משוגע זה?
‏אבל למה הצ'קים אצלך? ‏חשבתי שאתה לא יודע מזה כלום.
‏כמו ילד קטן ‏ששלחו אותו לאיזה קייטנה.
‏ילד קטן וטיפש.
‏באיזו זכות?
‏איך היא הרשתה לעצמה ‏לעשות לי כזה דבר?
‏ומאחורי הגב!
‏מה אתה צועק?
‏היא פשוט זכרה מה שהיה ‏עם החותן שלה.
‏איך אבא קשור אצלך לכל דבר!
‏לפני 20 שנה ‏אבא שלך, שהיה בן 70,
‏עזב את החנות ויצא לפנסיה.
‏קניתם לו את הסטנדר מעץ
‏שכתוב עליו "עוד ינובון בשיבה", ‏אתה זוכר?
‏זוכר, בוודאי שאני זוכר.
‏ומה קרה אז?
‏תכף אחר כך ‏הוא נהיה לא בן אדם,
‏ואז הוא כבר קיבל את הסטרוק,
‏אז עוד שלושה חודשים של תהילים ‏ומעליות בשערי צדק
‏וזהו זה, נגמר.
‏זה מה שדבורה פחדה איתך.
‏אבל איזה מין...
‏לא חשוב, ‏אני חושב שאני אלך.
‏אף פעם לא הרגשתי ‏כזה טיפש.
‏תרביצי לי אם אני מצליח להבין ‏מה עבר לה בראש.
‏לא צריך להרביץ לך, ‏אתה בסדר גמור.
‏על עצמי אני כועס.
‏אני מרגיש כמו מטומטם גמור
‏וכל הזמן הזה ‏חשבתי שאני איזה חזק
‏ומה, כל זה הכול היה קרקס.
‏אבל תגיד לי אתה, כל הקרקס הזה ‏איך שאתה קורא לזה,
‏בשביל מה היא עשתה את כל זה ‏אם לא בשביל שתהיה חזק? אה?
‏לצורך אישור ההלוואה ‏תיגשי בבקשה לראובן.
‏הוא נמצא במשרד שם. ‏-תודה.
‏כל טוב לך, גברתי.
‏שלום.
‏אני רוצה בבקשה למשוך ‏10,000 שקל. -בוודאי.
‏תן לי רק לראות אם זה אפשרי.
‏סליחה, אדוני, ‏הסכום המקסימלי העומד לרשותך
‏הוא 3,100 שקלים בלבד.
‏אני צריך 10,000, ‏לא 3,100.
‏אז תן לי לדבר עם מנהל הסניף, ‏לראות מה אפשר לעשות, בסדר?
‏תודה.
‏תחתום פה ופה.
‏הרב שטיסל,
‏כוס מים?
‏תודה, אני רק מחכה פה לפקיד.
‏אני כבר אשתה בבית.
‏אתה נראה קצת חלש.
‏אני באמת אשתה קצת.
‏תודה.
‏"ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם ‏שהכול נהיה בדברו". -אמן.
‏תודה. תודה רבה.
‏תודה לך.
‏עכשיו תסתכל טוב
‏ותראה איך אני לוקח ‏גם את האדמו"ר מסדיגורא
‏וגם את האדמו"ר מצאנז ‏בפאטש אחד.
‏יש! עכשיו תורך.
‏[דפיקה בדלת]
‏מהבריח, יוסל'ה. ‏כמו שהראיתי לך.
‏באת בשביל הצ'יינג'? ‏-זה כאן?
‏אמא!
‏כן, איך אפשר לעזור לך? ‏-אפשר, בבקשה?
‏לדולרים? -כן.
‏סליחה, אפשר להשתמש ‏בנוחיות שלכם?
‏לא, אני מתנצלת.
‏תמתין רגע מאחורי הדלת, ‏אני כבר אביא לך את הכסף.
‏אני מאוד מאוד נקי, ‏אם אפשר ל...
‏אי אפשר.
‏[פעמון מצלצל]
‏רגע!
‏אבא.
‏מה שלומך?
‏הנה, בבקשה, 240 דולר. ‏-תודה.
‏רגע, אבא, ‏אני אפתח את הדלת.
‏מה שלומכם, חמודים?
‏שלום, סבא. -שלום, סבא. ‏-שלום שלום.
‏מה זה, אבא? ‏באת לעשות אצלי צ'יינג'?
‏יש כאן 10,000 שקל בשבילך.
‏אני רוצה לבקש ממך ‏שהמזרוחניק הנחמד הזה
‏שירד כאן עכשיו במדרגות
‏יהיה הלקוח האחרון שלך.
‏אבא. ‏-לפחות עד שליפא חוזר.
‏כבר דיברנו על זה.
‏חבל לי שאני צריכה ‏לצער אותך, אבא.
‏לא באתי להתווכח, גיטי.
‏אני מבקש, ‏קחי ממני את הכסף הזה.
‏אבל הסברתי לך שהם עומדים... ‏-אני מתחנן בפנייך.
‏גיטי, אני מבקש, בבקשה.
‏תני לי לעזור לך ‏כל עוד אני מסוגל.
‏את בסדר?
‏סליחה, אבא.
‏אני לא יודעת ‏מה נפל עליי פתאום. אני...
‏מין חולשה כזאת, ‏זה שום דבר.
‏אני לא יכולה לקבל ממך ‏את הכסף הזה, אבא.
‏אני אשאיר את זה כאן ותחליטי.
‏אם תרצי, ‏תחזירי לי את זה אחר כך.
‏לא, אבא, תודה.
‏שב, אני אכין לנו משהו לשתות.
‏אני באמת אשב רגע.
‏[נאנח] ‏-[ברז זורם]
‏[טלפון מצלצל]
‏שלום.
‏שלום, גיטי, זה אני. ‏מה שלומך?
‏מה שלומי...
‏אני מצטער שלא התקשרתי לפני, ‏אני פשוט הייתי נורא עסוק.
‏כן?
‏היה אצלי לפני כמה ימים שודד ‏בבית. -מה היה? -שודד.
‏איים עליי בסכין. ‏גם יהושע היה בבית. -באמת?
‏בן זונה. ‏-אל תנבל את הפה.
‏בסדר, סליחה.
‏מה, מה קרה? ‏את בסדר?
‏אני בקושי מצליחה להירדם מאז.
‏אם אני הייתי בבית, ‏הייתי מראה לו מה זה.
‏הייתי שוחט אותו.
‏מה הוא שדד לנו?
‏אני גירשתי אותו.
‏רק את השעון זהב ‏שנתת לי באירוסין.
‏גירשת אותו? באמת, גיטי?
‏בחיים לא שמעת אותי ‏צועקת ככה.
‏כל הכבוד, באמת. את גיבורה. ‏אין מילה אחרת. את פשוט גיבורה.
‏כן, גיבורה גדולה.
‏באמת אני אומר. ‏-אני יודעת.
‏כל הכבוד.
‏טוב, אני... בלי נדר אני ‏אנסה להתקשר גם מחר, בסדר?
‏לא, ליפא, תישאר על הקו. ‏-בסדר.
‏ליפא. -מה?
‏אני לא רוצה להיות גיבורה,
‏אבל גם לא איזה מסכנה אומללה
‏שכולם מרחמים עליה ‏ורוצים לעזור לה, אתה מבין?
‏אני מבין.
‏ואם אתה רוצה להיות ‏האבא של המשפחה הזאת,
‏אתה חייב לעמוד לצדי.
‏לעשות את זה כמו שצריך.
‏בסדר, גיטי, ‏אני אעשה את זה כמו שצריך.
‏אני בעזרת השם בשבוע הבא אמור ‏להתחיל כאן איזה עבודה חדשה
‏ואז שוב אני אוכל ‏לשלוח לכם כסף.
‏את יודעת מה? יותר מזה.
‏אני אמצא את הכרטיס טיסה ‏הראשון חזרה לארץ
‏וזהו, אני אחזור ככה, כמו שאני.
‏לא אכפת לי שיצחקו לי על הזקן.
‏לא, מה פתאום?
‏תחכה שהוא יגדל. ‏-טוב, בסדר.
‏גיטי, את באמת חשובה לי, ‏אני לא סתם אומר.
‏גם את וגם הילדים.
‏ליפא...
‏עכשיו אני רוצה ‏פשוט לבכות, בסדר?
‏פשוט לבכות ‏ושאתה תקשיב לי, בסדר?
‏בסדר, אני כאן.
‏[בכי]
‏סליחה.
‏זה בשבילך.
‏מה זה? -מתנה.