‏♪ לאן הולכים פתאום כולם? ♪
‏♪ הכול נסוג ונעלם ♪
‏♪ רק המילים צפות, כולן ♪
‏♪ כולן ♪
‏♪ לאן אמשיך מכאן? ♪
‏♪ לאן? ♪
‏יישר כוח.
‏מה נשמע, אנשין? ‏-[אנשין] ברוך השם.
‏מה בשבילך, עקיבא, גדול או קטן? ‏-גדול, יישר כוח.
‏שים לי גם חמוצים. ‏-אין חמוצים.
‏מה זאת אומרת? ‏-אין וגם לא היה אף פעם.
‏טוב.
‏[רוח נושבת]
‏אימא?
‏מה את עושה פה?
‏התגעגעתי. ‏-לאנשין?
‏אנשין? מה יש לי מאנשין?
‏התגעגעתי לקצת קוגל.
‏קר לי, עקיבא. כל כך קר לי ‏ואין שום דבר מה לעשות.
‏ואפילו חמוצים אין כאן.
‏[שולם] מאיפה אתה יודע ‏איך נראים אסקימוסים?
‏היית שם פעם?
‏אבל מה הפשט?
‏מה זה בא לומר ‏כל החלומות האלה?
‏לא בא לומר שום דבר.
‏תעבור האזכרה, ‏הכול יהיה בסדר.
‏מה שמת בפתיתים? ‏-שום דבר מיוחד.
‏משהו שמת פה. ‏-שום דבר.
‏[למורים שורקים]
‏נו, רב אלכסנדר, ‏אז מה אתה מספר?
‏[ילד] הבן של הרב, הרב מחפש אותך ‏כבר שעה בכל הגן חיות.
‏[ילד 2] מה יש לך במחברת? ‏-שום דבר.
‏[ילד 3] הרב, עדיין לא הלכנו ‏לכלוב של הזברות.
‏כתוב במפה שיש זברות. ‏-[כל הילדים] כן, זברות.
‏אוי ויי, זה רחוק.
‏תעזבו, אין מה לראות.
‏זברה זה בדיוק כמו חמור ‏רק עם פסים שחור לבן, שחור לבן,
‏כמו שיש בפיג'מה.
‏[שולם] אה!
‏אני מביא אותך לפה ‏כדי שתשגיח על הילדים
‏ובסוף אני שולח את הילדים ‏להשגיח עליך.
‏הלכתי לרגע לשירותים, ‏זה הכול.
‏גם את ההיפופוטם עוד לא ראינו. ‏-[שולם] היפופוטם?
‏נו, טוב...
‏[שולם] קיווע, אני רוצה שתלך בסוף השורה, ‏שתשגיח שאף אחד לא ייעלם.
‏כולל אתה.
‏ואם אתה רוצה לצייר את החיות ‏אז תבוא בזמן שלך.
‏בסדר גמור. בפעם הבאה ‏זה באמת מה שאני אעשה.
‏[שולם] מי יודע איפה בתורה ‏מוזכר ההיפופוטם?
‏אף אחד לא יודע, מה?
‏[שולם מגחך]
‏אתם יודעים ‏למה אתם לא יודעים?
‏[שולם] כי בתורה לא מוזכר היפופוטם.
‏יש אומרים שבפרשת "האזינו" ‏מה שכתוב "בהמות"
‏זה ההיפופוטם.
‏אבל את האמת, ‏אף אחד לא יודע באמת.
‏[ברווזים מגעגעים]
‏[ביידיש] ראית מה נותנים פה? ‏דרשות,
‏ההופעה של "כוכבי הזהב".
‏משהו. ‏בכלל ממש יפה כאן.
‏תגידי, אימא, ‏אני רציתי לשאול אותך.
‏את לפעמים חולמת על אבא ‏זיכרונו לברכה?
‏יש לי חלומות עליו. ‏למה אתה שואל?
‏סתם. אסור לשאול?
‏היא באה אליך ‏בחלום, דבורה, אה?
‏[דלת נפתחת]
‏היי.
‏[בעברית] שלום. ‏-שלום, שלום.
‏כאן, בבקשה.
‏[ביידיש] לכל החדרים פה יש קופסה כזו ‏אז אני הזמנתי גם.
‏[נאנח]
‏את בטוחה שאת רוצה פה ‏את הדבר הזה בחדר שלך?
‏בטוחה! אתמול ראיתי ‏בחדר של הרבנית ערבליך.
‏נתנו תוכנית נהדרת.
‏ילדים שרים ויש שם ‏בית דין של מומחים
‏שמסבירים להם איך לשיר.
‏כל כך יפה!
‏היה שם ילד אחד, ‏איך הוא שר,
‏[נאנחת]
‏ירדו לי דמעות.
‏נזכרתי בצבי אריה, ‏איך שהוא היה שר יפה.
‏[אח בעברית] הנה, גברת.
‏את צריכה לדעת ‏רק שלושה כפתורים.
‏זה הכפתור שמכבה ומדליק,
‏פה עם הכפתור הזה ‏את מעבירה ערוצים
‏וזה הווליום. ‏חלש וחזק.
‏תודה, תודה. ‏-בבקשה.
‏[דלת נסגרת]
‏[מדברים בטלוויזיה]
‏[העברת ערוץ]
‏[מדברים בגרמנית בטלוויזיה]
‏[בעברית] ריבונו של עולם, ‏היום הכול יש.
‏אישה שכל החיים שלה ‏קוראת "צאנה וראינה",
‏שכל שנה בוכה ‏בפרשה של מכירת יוסף,
‏פתאום להכניס לה ‏טלוויזיה צבעונית?
‏איפה השכל, איפה?
‏אני אמרתי לך, זה לא משלנו ‏המושב זקנים הזה.
‏רק מלראות את הפנים ‏של המנהל שם
‏אני יכולתי לדעת את זה.
‏[דלת נפתחת]
‏הנה אח שלך.
‏מה זה הצרות שאתה סוחב?
‏אני פותח גמ"ח ‏לעילוי נשמת אימא.
‏אתה רציני? ‏גמ"ח של מה?
‏תנורים. ‏-תנורים?
‏עכשיו נגמר החורף, קיווע.
‏למה באמת דווקא עכשיו תנורים?
‏יש כאלה שקר להם.
‏קיווע, בבקשה רק תגיד לי ‏שזה לא בגלל החלומות שלך.
‏שתי נקודות, אבא.
‏תהיה לי בריא, ‏אני כבר התייאשתי ממך לגמרי.
‏איזה חלומות?
‏לא חשוב.
‏איזה חלומות, אבא?
‏[שולם] תעזוב, חבל על הזמן שלך, ‏תאמין לי.
‏[עובר אורח] איזה תנורים? לחימום? ‏לבישול? לאפייה?
‏[עקיבא] לא, לא, לא. ‏לחום, לחום, לחורף.
‏בתיה, כן? ‏-כן.
‏עקיבא? ‏-כן.
‏האמת שפשוט לא פגשתי ‏אף אחת הרבה זמן,
‏אז אני לא בטוח ‏שאני כל כך זוכר את החוקים.
‏חוקים? ‏-על מה מדברים, באיזה סדר, את יודעת.
‏אני לא חושבת שיש חוקים.
‏מה, למה לא נפגשת עם אף אחת? ‏אתה לא חייב לענות.
‏זה בסדר.
‏זה לא שלא היו הצעות, כן? [מגחך]
‏אני פשוט מסיים עכשיו שנת אבל ‏על אימא שלי, את מבינה?
‏לא אמרו לי שאימא שלך נפטרה.
‏למה, זה מפריע לך? ‏-לא, מה פתאום?
‏זה מוזר, ‏זה פשוט דבר שאומרים.
‏כן.
‏אני אשמח לספר לך על עצמי.
‏אמ...
‏מה תרצי לדעת? ‏-אני לא יודעת.
‏למשל מה... מה אתה מתכנן לעשות ‏אחרי החתונה?
‏אני מקווה להיות עוזר בלן שני ‏במקווה של סאטמר.
‏[מגמגמת] מה?
‏סתם, אני צוחק.
‏[מגחכים]
‏האמת שאני מתחיל עבודה חדשה.
‏איזה יופי. איפה? ‏-ב"שערי תורה".
‏זה איפה שאבא שלי עובד.
‏המחברת שהחזקת קודם, ‏זה קשור לעבודה החדשה שלך?
‏לא, לא, זה...
‏זה שטויות.
‏איזה סוג של שטויות?
‏האמת שזה לא מחברת שלי.
‏זה מחברת של חבר שלי ‏עם כל מיני ציורים שהוא מצייר.
‏[ביידיש] לא משהו.
‏[בעברית] רוצה להסתכל?
‏כן, אם זה לא חדר"ג. ‏-לא, הוא ישמח.
‏טוב, זה באמת שטויות. ‏-כן.
‏[לוחשת] "ברוך אתה ה' אלוהינו ‏מלך העולם שהכול נהיה בדברו."
‏טוב, עכשיו תורך ‏לשאול שאלות אותי.
‏כן, בטח.
‏רק לפני שאני שואל אותך
‏יש משהו שהייתי רוצה ‏לספר לך על עצמי
‏שאולי גם לא אמרו לך. ‏-מה?
‏אם הכול יסתדר בינינו ‏בעזרת השם ונתחתן,
‏אנחנו נצטרך לגור עם אבא שלי.
‏לגור קרוב אליו? ‏-לא קרוב, ביחד.
‏באמת? ‏-זה ההסכם בינינו.
‏כמה זמן נצטרך לגור איתו?
‏עד 120 בעזרת השם.
‏שלום, אבא. ‏-מה נשמע, גיטי?
‏איפה קיווע? ‏-יש לו פגישה.
‏שיהיה בהצלחה.
‏בחורה לא רעה מבית לא רע. ‏נקווה שלא ידפוק את זה.
‏אז מה את מספרת, גיטי'לה? ‏תשבי, למה את לא יושבת?
‏באתי ממש לדקה, אבא.
‏ליפא אמור לטוס עוד יומיים.
‏באמת רציתי להתקשר אליו, ‏לאחל לו נסיעה טובה.
‏תראה, אבא,
‏הוא מאוד לא רוצה לנסוע
‏וגם אני הייתי מעדיפה ‏שלא ייסע.
‏אבל איזה ברירה יש לכם?
‏זה העבודה שלו, ‏מה אפשר לעשות?
‏על זה רציתי לדבר איתך.
‏עלתה איזו אופציה
‏שהוא ייכנס שותף ‏באיזה חנות אלקטרוניקה
‏בקניון החדש ברמות.
‏היית שם? ‏-לא.
‏אז צריך כמובן ‏איזה סכום ראשוני של כסף ו...
‏הנה, זה של החנות.
‏הוא אומר שזה אנשים ‏רציניים מאוד.
‏[נושף בכבדות]
‏בסדר, ניסיתי.
‏לילה טוב, אבא.
‏[גיטי] נתראה ביום רביעי.
‏אף אחד לא אומר שזה קל.
‏גם פעם שעברה זה לא היה קל, ‏אבל התמודדת יפה מאוד.
‏נכון.
‏אז למה ברגע האחרון ‏להיכנס לפנטזיות?
‏אני מצטערת.
‏[ליפא נאנח]
‏מה הוא אמר? ‏-הוא לא אמר כלום.
‏הוא אוהב אותך.
‏[מצקצק]
‏[לוחש] אוהב אותי...
‏אל תדאגי, אני הולך להיות עשיר ‏ככה שהוא זה שיבקש ממני.
‏די, ליפא.
‏בוא, לפחות נספיק ‏לארוז לך כמו שצריך.
‏די.
‏[ליפא נושף]
‏טוב, ילדים, ‏זה הרב החדש שלכם,
‏רבי עקיבא שטיסל.
‏הוא ילמד אתכם ‏עד שהרב חשין ירגיש יותר טוב,
‏יבריא ויחזור אלינו בעזרת השם. ‏-[ממלמל] בעזרת השם.
‏[ביידיש] בהצלחה. ‏-[לוחש בעברית] תודה.
‏אה, טוב...
‏אנחנו נתחיל מאיפה שהפסקתם ‏עם הרב חשין.
‏אני הבנתי שהגעתם ‏ל"שור שנגח את הפרה".
‏אתם יודעים באיזה דף בגמרא ‏מתחיל "שור שנגח"?
‏מישהו יודע?
‏דף מ"ו.
‏אתם יודעים למה?
‏כי הפרה, אחרי שהשור ‏נגח אותה, כן?
‏היא עושה...
‏[גועה] מו.
‏מו.
‏מ"ו.
‏[צוחק]
‏[כולם צוחקים]
‏שקט.
‏שקט!
‏[דופק על השולחן]
‏מה השם שלך?
‏[שקט]
‏רוטשטיין.
‏שם פרטי.
‏ישראל.
‏ישראל, עכשיו אתה תיגש למנהל ‏ותסביר לו מה עשית לגמרא.
‏נו, נו.
‏קדימה, קדימה, נו.
‏עכשיו עוד מישהו ‏רוצה ללכת למנהל?
‏יופי.
‏לפתוח את הגמרות דף מ"ו.
‏מה זה? ‏שמת פה עגבנייה?
‏[עקיבא] אה, מעניין, ‏כי לי יש מלפפון חמוץ.
‏מה כל כך מעניין?
‏פשוט החלפת, שליימזל.
‏את העגבניות שמת על המיונז ‏ואת החמוצים בגבינה.
‏נו, באמת.
‏בוא, תביא רגע את הסנדוויץ' שלך, ‏נתקן את זה.
‏אולי אני פשוט לא מתאים לזה.
‏באמת לעשות סנדוויצ'ים ‏זה לא דבר קל.
‏[עקיבא מגחך]
‏להיות רב.
‏רק התחלת ‏וכבר אתה מתייאש?
‏כל היום צעקתי עליהם, ‏איימתי עליהם.
‏גם שלחתי איזה ילד לווסרשטיין.
‏נו, נו, לשלוח ילד לווסרשטיין ‏כבר ביום הראשון.
‏בסדר, לא אכפת לי מווסרשטיין, ‏סתם חבל לי על הילד.
‏נפלתי עליו.
‏מי זה הילד?
‏ישראל רוטשטיין. ‏-אוי ויי. דווקא רוטשטיין?
‏הוא יתום, מסכן.
‏נו בסדר, גם אני יתום.
‏[למורים שורקים]
‏רגע, רגע, רב אלכסנדר.
‏סבלנות, חכה.
‏הרב, הרב.
‏ישראל, מה... מה שלומך? ‏-בסדר.
‏מה הרב עושה כאן?
‏[מגמגם] אני? אני עברתי כאן ‏בדרך לאיזה עניין חשוב.
‏אז אני עברתי כאן ו...
‏ציירתי לי במחברת שלי.
‏אתה רואה, ישראל? ‏גם אני מצייר, בדיוק כמוך.
‏אתה רוצה לראות? ‏-בסדר, אם הרב מרשה.
‏ממש יפה, הרב. ‏מקצועי כזה.
‏מה, ישראל? ‏עם מי אתה מסתובב כאן?
‏עם אימא שלי.
‏תראי, אימא, זה הוא צייר. ‏הרב החדש שאמרתי לך.
‏[מגחכת]
‏הרב שלך מצייר מאוד יפה.
‏תחזיר לרב את המחברת ונמשיך. ‏-כן.
‏[שולם] יש לך מושג ‏למה הם לא רוצים להמשיך?
‏מה? ‏-פרקוביץ'.
‏הם לא מוכנים ‏בשום אופן להמשיך.
‏ככה קניגסברג אמר?
‏ממ-הם.
‏אתה אמרת לה משהו מעליב? ‏-מה פתאום?
‏דווקא הייתה פגישה טובה מאוד.
‏אז למה הם לא רוצים? ‏-מה זה חשוב?
‏אבא, אתה שומע?
‏התקשר אליי היום ‏איזה שדכן מבני ברק.
‏הציע דווקא משהו מעניין. ‏-כן?
‏מישהי בת 30. ‏-נו, נו?
‏ולמה היא חיכתה עד עכשיו?
‏אלמנה. עם ילד. ‏-אלמנה?
‏אבל הוא אמר שהיא משהו מיוחד. ‏-בטח משהו מיוחד.
‏ומה אתה אמרת לו?
‏אה...
‏[מגמגם] שאני אחשוב על זה. ‏-שתחשוב על זה?
‏מה, אתה גרוש? ‏מרטיב בלילה? דפוק?
‏חוצפה.
‏נגמרו לו הדפוקים בבני ברק
‏אז הוא מחפש ‏נשמות טובות בירושלים.
‏[דפיקה בדלת]
‏[עליזה] טעים? ‏-ממ-הם. דלישס.
‏מתי נגמרת השנה? ‏-יום רביעי.
‏נעשה כל מה שצריך.
‏משניות וליקר ותהילים וכו' ‏ונעבור את זה.
‏גיטי מכינה את הגריוואלא'ך ‏כמו שדבורה הייתה עושה.
‏אחר כך נשמע ‏קצת פרחי לונדון וזהו.
‏שנה שלמה ‏לא שמענו מוזיקה בבית.
‏את יודעת, ‏חלמתי עליה בלילה.
‏מה חלמת?
‏חלום מאוד משונה.
‏אני מגיע לאנשין, יושבים שם ‏איזה חבורה כזאת של אסקימוסים.
‏את יודעת מה זה? ‏-בטח.
‏איזה עשרה חבר'ה כאלה ‏עם כל המעילים שלהם
‏וכל הפרוות וכו'.
‏והם אוכלים שם טשולנט וקיגלא'ך ‏וגאלער עם חריין.
‏שפעים שלא מהעולם הזה.
‏מה דעתך? ‏-משונה.
‏בדיוק.
‏ומה הכי משונה?
‏שדבורה גם יושבת שם, באנשין,
‏אוכלת טשולנט וקר לה.
‏מאוד קר לה.
‏מה את אומרת? ‏מה אני אמור להבין מחלום כזה?
‏זה בינך לבינה. ‏למה אתה שואל אותי?
‏[לוחש] טוב.
‏אתה יודע, ראיתי פעם ‏סרט על אסקימוסים.
‏אתה יודע מה הם עושים ‏לזקנים שלהם?
‏בשלב מסוים ‏הם מלבישים אותם כמו שצריך,
‏מתחבקים קצת
‏ואז הם דוחפים אותם לשלג וזהו.
‏אתה מבין? ככה הם מתים, ‏לבד בחושך.
‏הגויים האלה, ‏אין להם טיפת רחמנות.
‏אז אתם מבינים,
‏האבן, היא הייתה מונחת ‏על הפתח של הבאר.
‏[צלצול]
‏[ילדים מפטפטים]
‏[עקיבא] ישראל, ישראל, חכה רגע.
‏מה שלומך, ישראל? ‏מה שלום המשפוחה?
‏ברוך השם, כולם בסדר. ‏-יופי.
‏אתם הולכים הרבה לגן חיות? ‏-לפעמים.
‏פשוט השבוע לא הייתי בטיול ‏אז אימא שלי לקחה אותי לבד.
‏אה... היית חולה? ‏-לא.
‏פשוט אימא שלי לא מרשה לי ‏ללכת לטיולים של החיידר,
‏אז אחרי זה היא לוקחת אותי ‏שאני לא אפסיד.
‏הבנתי.
‏ותגיד, איפה אימא עובדת? ‏-בבנק בבית ישראל.
‏כל הכבוד, כל הכבוד.
‏טוב, אתה יכול ללכת לחצר, ‏ישראל. תודה.
‏טוב, אז...
‏בואי רק תחתמי כאן וכאן, ‏אבל תשבי פה, תקראי.
‏אם יש לך שאלות תפני אליי.
‏יופי.
‏שלום.
‏הרב החדש של ישראל, נכון?
‏במה אני יכולה לעזור?
‏אני באתי כי רציתי ‏לפתוח חשבון בנק.
‏פשוט התחלתי עכשיו לעבוד ו...
‏אני ממש מתנצלת, ‏אבל בשביל לפתוח חשבון
‏אתה צריך לגשת לראובן ‏או גיתית שם.
‏לקחת מספר ולחכות.
‏תראי, אלישבע, אני חשבתי ‏שאולי אפשר שניפגש.
‏מה את אומרת?
‏[צוחקת]
‏מה פתאום?
‏בבקשה, תבואי הלילה ‏ללובי של המלכים.
‏אני אחכה לך שם בתשע.
‏בתשע. אני אחכה לך.
‏[מצחקקת]
‏[עקיבא] סליחה.
‏תמיד מאחרים, העיקר הם לוקחים ‏70 שקל לנסיעה.
‏כן.
‏מה קרה? ‏-כלום, הכול בסדר.
‏בארץ יש פרות. נכון, אימא? ‏-נכון.
‏אז למה אבא צריך לנסוע ‏כל כך רחוק כדי להיות שוחט?
‏בארץ יש הרבה פרות,
‏אבל בכל זאת מעדיפים ‏להביא אותן מארגנטינה.
‏[מונית צופרת]
‏הנה, הגיע.
‏תעזרו לאימא, בסדר?
‏נסיעה טובה. ‏-תודה רבה.
‏אני כבר מתחילה להתגעגע. ‏-[ליפא] כן, גם אני.
‏תראי איזה ילדה גדולה שאת.
‏את לא בסדר.
‏זו המתנה שלי על זה שאני צריך ‏לעזוב את הבית לחצי שנה?
‏עם הרגשה זיפתית כזאת ‏אני צריך לעלות לטיסה?
‏אתה צודק. אני מתנצלת. ‏פשוט קשה לי.
‏גם לי זה קשה, ‏אבל אני לא בוכה.
‏[מזוודה מתגלגלת]
‏[גיטי בוכה]
‏[מלצר] סליחה, אדוני, ‏אסור לעשן פה.
‏[גבר] כל הזמן הוא חושב שאני נגדו.
‏אני אומר כן, הוא אומר לא. ‏-אומר כן, הוא אומר לא.
‏הנה, איש חכם אומר לך. ‏-תגיד לו.
‏אתה בן אדם לחוץ. ‏-לחוץ, לחוץ.
‏תביא מהבירה. ‏-לא רוצה לתת לך מהבירה שלי.
‏קח משלי.
‏אם הייתי רוצה כמו שלך, ‏הייתי לוקח כמו שלך.
‏תעשה לי קוגל תפוחי אדמה.
‏אבל שיהיה רותח, כן? ‏-אל תדאג, זה הרגע יצא.
‏ועם חמוצים, אנשין. ‏בלי חוכמות.
‏איזה חוכמות בראש שלך?
‏[גבר] אתה פשוט טועה. ‏-תגיד לו, תגיד לו.
‏תביא מהבירה שלך. ‏-לא רוצה.
‏שלום שלום.
‏מה, שטיסל? ‏שבורים, אה?
‏כל פעם הוא אומר לי רותח
‏וזה קר כמו מצבה.
‏מכיר את הצרות האלה.
‏מקסימום תיקח את זה הביתה, ‏תחמם את זה על תנור.
‏[עקיבא מגחך]
‏אה?
‏[עקיבא] ראית? ‏-איך אפשר לפספס?
‏גמ"ח תנורים בסוף החורף.
‏סיר רותח נשפך על אישה חרדית ‏ברחוב חנה בירושלים.
‏טוב, רבותיי, אני רץ.
‏[גבר 2] איפה האפוד, אנשין?
‏זה לא עסק, ריבונו של עולם! ‏אני חייב לעשות שינוי.
‏אולי פשוט תחליף צד. ‏-מה?
‏[צוחקים]
‏[רעם]
‏[גשם]
‏[רעם]
‏החורף חזר, רבותיי. ‏החורף חזר.
‏[גשם ורעמים]
‏[דפיקה בדלת]
‏כן, שלום. ‏-שלום, שלום.
‏אני שמעתי ‏יש לכם גמ"ח תנורים.
‏כן, כן.
‏מה השעה? ‏-אני מצטער.
‏אני קמתי בבוקר ‏עם שפעת רצינית.
‏קור אימים אצלי בבית. קור אימים. ‏-בטח, בשמחה.
‏רק רגע אחד.
‏אה...
‏שתי ספירלות או שלוש? ‏-בטח שלוש.
‏כמה שיותר יותר טוב.
‏[רב] אותיות נשמה. ‏האות נו"ן.
‏[כולם] "נר לרגלי דבריך ‏ואור לנתיבתי,
‏נשבעתי ואקיימה ‏לשמור משפטי צדקך,
‏נעניתי עד מאוד, ‏ה' חייני כדבריך,
‏נדבות פי רצה נא ה' ‏ומשפטיך למדני."
‏[ממשיכים להתפלל]
‏מה זה פה, ‏הכול רטיבות אחת גדולה.
‏[רב] האות שי"ן.
‏[כולם] "שרים רדפוני חינם ‏ומדברך פחד לבי.
‏שש אנוכי על אמרתך ‏כמוצא שלל רב..."
‏[אישה באנגלית בטלוויזיה] ‏העיצוב שלך נהדר.
‏[אישה 2 באנגלית בטלוויזיה] בשמחה.
‏[דפיקה בדלת]
‏[דלת נפתחת]
‏[דלת נסגרת]
‏שלום, סבתא. ‏-שלום.
‏אני מגיע עכשיו מהר המנוחות.
‏תראה, תראה מה זה ‏שם באמריקה.
‏לא כמו כאן, אצל החופשיים ‏שמגדלים ילד ושני כלבים.
‏[מדברים באנגלית בטלוויזיה]
‏אתה רואה? ‏אצלם משפחה חמישה ילדים.
‏רידג', תורן, ביל,
‏סמנתה, הבלונדינית והכלב שלהם, ‏איזה טלה מתוק.
‏כן, כן, יופי, יופי.
‏אה...
‏אז מה את אומרת?
‏אולי אני אזמין לנו טקסי ‏וניסע ביחד לסעודה?
‏לא, לא, צבי אריה'לה. ‏אני אשאר כאן.
‏זה בסדר?
‏אני אהיה איתכם בלב שלי.
‏אני כבר לא מה שהייתי פעם.
‏זה לא כל כך פשוט ‏לצאת, לקום, לצאת, לקום.
‏גם אין לכם מעלית.
‏אני ראיתי בלובי ‏שיש הרצאה של הרב נויגרשל.
‏זה מעניין אותך? ‏-הרב נויגרשל? זה מהרדיו? -כן.
‏זה משהו משהו.
‏נותנים כאן ‏דברים מאוד מעניינים.
‏אז בואי נלך. ‏אני אלווה אותך.
‏זה תכף מתחיל. ‏-בסדר.
‏[ביידיש] את באה לשמוע ‏את הרב נויגרשל?
‏שיישק לי בתחת.
‏הוא בא לשמוע אותי? ‏אז למה שאני אבוא לשמוע אותו?
‏אבל הוא תלמיד חכם, לא?
‏לא בחנתי אותו.
‏[גבר באנגלית בטלוויזיה] ‏החברה שלנו יכולה לעשות זאת.
‏אמריקה...
‏[אישה בטלוויזיה] הם רוצים...
‏[תקע מרשרש]
‏[רעש לבן]
‏[סבתא] צבי אריה? צבי אריה?
‏איפה אתה?
‏אני בא! אני בא!
‏[גשם ורעמים]
‏[ילדים מדברים ברקע]
‏הגריוואלא'ך יצא משהו.
‏טוב, זהו. הגיע הרגע.
‏[צלצול בדלת]
‏נו, מה עכשיו? ‏לא יהיה פה רגע אחד של שקט?
‏[דלת נפתחת]
‏זה בקשר לגמ"ח.
‏אה...
‏בסדר, אני... ‏אני אטפל בזה.
‏סליחה, אבא.
‏[מתנשפת] שלום. ‏-שלום.
‏נשארו אולי תנורים להשאלה? ‏-כן, בטח.
‏[עקיבא] נשארו הרבה.
‏מספיק לנו אחד.
‏רגע.
‏יש פה ריח של...
‏גריוואלא'ך. ‏-כן.
‏תודה. ‏-רגע, אלישבע, רק...
‏צריך לבדוק שזה עובד. ‏-אה.
‏[נאנחת]
‏[שולם] עקיבא, מה קורה שם? ‏אתה בא?
‏כן. מיד.
‏רק בזהירות. זה חם.
‏תודה.
‏[שולם] קיווע.
‏[מוזיקה]
‏[ילד שר בקלטת]
‏♪ כי ייקרא קן ציפור לפניך ♪
‏♪ בדרך בכל עץ או על הארץ ♪
‏♪ אפרוחים או ביצים ♪
‏♪ והאם רובצת על האפרוחים ‏או על הביצים ♪
‏[המוזיקה ממשיכה]
‏[ילד] ♪ לא תיקח ♪
‏♪ לא תיקח ♪
‏♪ לא תיקח האם על הבנים ♪
‏♪ לא תיקח ♪
‏♪ לא תיקח האם על הבנים ♪
‏[השיר ממשיך]