"חדר 104"
עונה 2: פרק 2 "מר מולווהיל"
,מר מולווהיל היקר אני מקווה מאוד שהמכתב הזה
מוצא אותך בריא מבחינה .רוחנית, מנטלית וגופנית
,סביר להניח שלא תזכור אותי .אז אציג את עצמי מחדש
.שמי ג'ים הרברס
למדתי בביה"ס היסודי פרנקלין ,מ-1974 עד 1979
שם אימנת בייסבול ולימדת מוזיקה
.'מהגן ועד כיתה ג
הייתי ילד רגיל
שמגיל צעיר היו לו שאיפות .רגילות לחיות חיים רגילים
.'אבל הכול השתנה בכיתה ג .כשפגשתי אותך
אני מקווה שתסכים .להיפגש איתי
כמהתי במשך שנים רבות לפגוש אותך פנים אל פנים
ורק לאחרונה אזרתי .את האומץ לבקש
תקבל ממני מכתב נוסף היום אחר הצהריים
שיפרט את הזמן והמקום .שבהם ארצה להיפגש מחר
ומתוך הבנה שהבקשה ,נראית מוזרה וחצופה
,אני מזכיר לך שכמורה לשעבר תפקידך העיקרי בחיים
היה להשפיע עמוקות .על תלמידיך
אני יכול להבטיח לך שאיש לא הושפע עמוקות
מהתקופה הקצרה שבילינו יחד .יותר ממני
.בכבוד רב, ג'ים הרברס
?ג'ים ?מר מולווהיל-
.כן, זה אני
,אני מצטער ...פשוט חלף זמן כה רב, אני
?זה באמת אתה .אני מקווה שאני הוא-
.אני לובש את התחתונים שלו
.תיכנס, בבקשה
...אני מצטער, אני .לא, לא, זה בסדר גמור-
...טוב, אני
אני מניח שגבהת בכמה ס"מ .מאז נפגשנו לאחרונה
?אתה זוכר אותי
אני נושא איתי .את כל התלמידים שלי
?איך ?סליחה, איך-
?כן, איך
...זאת רק צורת ביטוי. אני
.כולכם חלק מחיי
.אני מבין
.אז שמחתי לקבל את המכתב שלך
אני חייב להתוודות שיש לי ,פגישה היום אחר הצהריים
אבל אני להוט לשמוע .על מה רצית לדבר איתי
,מר מולווהיל .אני מודה לך מאוד שבאת היום
אין לך מושג .כמה זה חשוב לי
.זאת לא טרחה, באמת
.שב, בבקשה
.תודה .בסדר-
?אתה זוכר
?כוונתך ליצירה המוזיקלית
זה הפרק הרביעי בסימפוניה .התשיעית של בטהובן
."האודה לשמחה"
.הסימפוניה האחרונה שלו .אכן-
,השנה הייתה 1978 .'הייתי בכיתה ג
.אתה לימדת אותנו מוזיקה .כן-
וניסינו להחליט מה לנגן .בקונצרט האביב
כל הילדים רצו לנגן את הפתיחה ."של "מלחמת הכוכבים
הסרט בדיוק יצא .והותיר רושם רב על כולנו
אני הייתי בעד הרעיון הזה ?במאה אחוזים. אתה זוכר
,לא? טוב, אתה סירבת בתוקף .מר מולווהיל, זה בטוח
אמרת שבעוד המוזיקה מרגשת אותנו, היא מועתקת ממשהו אחר
.ואינה ראויה לתשומת הלב שלנו
ואז סיפרת לנו
.על לודוויג ואן בטהובן
יצירותיו האפלות והיוקדות הפכו אותו לכוכב, ואף על פי כן
היו חייו האישיים .מלאי כאב וקשים מאוד
והמצב החמיר עוד יותר .כשהוא איבד את השמיעה
אתה מסוגל לדמיין ?את הטרגדיה המוחלטת
.מלחין שמאבד את שמיעתו
ובפרק האחרון ,בסימפוניה האחרונה שלו
במהלך אירוני, הוא הלחין
."את "האודה לשמחה .לשמחה-
הוא אפילו הביא מקהלה .שתשיר עם המוזיקה. -כן, כן
מיותר להגיד שהילדים בכיתה
,לא אהבו את הבחירה שלך .מר מולווהיל
אבל רציתי להודות לך על כך
שהשמעת לי .את "האודה לשמחה" ביום ההוא
שלימדת אותי שגם אם אדם חי חיים קשים מאוד
ומתמודד עם
מכשולים בלתי אפשריים ,שאין לו שליטה עליהם
וייתכן שהוא קורבן תמים שלהם, גם אם הוא
,טובע באפלה ובפחד
,בייאוש ובבידוד
לכל אדם יש הזדמנות
לסיים את חייו .עם אודה לשמחה
.אני רוצה להאמין בזה נואשות
,ולמרבה האירוניה אתה האיש שעליי להודות לו
על שביב התקווה הקטן הזה
.שעליו אני נשען עכשיו
?אתה זוכר עכשיו
.אני זוכר
.אני זוכר את זה, ג'ים
...ואני שמח כל כך ש
.שזה נשאר איתך
...טוב, אני צריך
אתה זוכר גם מה קרה ?אחרי שכל הילדים הלכו
?סליחה
זכרת את החלק הראשון של היום ההוא, אני מניח שאתה זוכר
.את מה שקרה אחר כך
.אני לא בטוח
כי זה החלק הכי חשוב לי .ביום ההוא
,החלק שהשפיע עליי יותר מכול .אתה ואני לבד בכיתה
זה מה שהפך אותי .לגבר שאני היום
?אתה זוכר
.תרשה לי לרענן את זיכרונך
אז הילדים הצביעו ."בעד "מלחמת הכוכבים
,התאכזבת .אבל התמודדת עם זה יפה
,ואז צלצל הפעמון ...וכל הילדים הלכו, ו
ניגשתי אליך ואמרתי שאהבתי ,"מאוד את "האודה לשמחה
ורציתי להצביע בעד, אבל פחדתי .שהילדים האחרים ילעגו לי
אז השתפנתי והצבעתי גם אני ."בעד "מלחמת הכוכבים
היית ממש מתוק וסלחת לי על כך שהצבעתי
"בעד "מלחמת הכוכבים .ולא בעד בטהובן
,אז רציתי ללכת :ואתה עצרת אותי ושאלת
אתה יכול להישאר ?עוד כמה דקות
?אתה זוכר את זה
.אני מצטער, ג'ים
...אני באמת צריך ללכת .לא, רק עוד דקה. אנא-
,ביקשת ממני להוציא את החצוצרה .את החצוצרה הזאת
נתת לי את התווים "של "האודה לשמחה
.וביקשת ממני לנגן איתך
התרגשתי. מעולם לא קיבלתי .תשומת לב כזאת בבית
,ביקשת ממני לסגור את הדלת .וסגרתי אותה
.אז התחלנו לנגן .אני בחצוצרה, אתה בפסנתר
,אני ניגנתי נורא ואיום כמובן .ואתה ניגנת נפלא
ובמשך כל הזמן חייכת לעברי .ועודדת אותי
זה גרם לי להרגיש .טוב מאוד עם עצמי
אז סיימנו, והחזרתי ,את החצוצרה למקום
.ואתה הבטת בי. חייכת
.אז הנחת את ידך על הברך שלי
?אתה זוכר מה אמרת
...אני
...אני לא .זה חשוב-
.זה החלק הכי חשוב
?אתה זוכר מה קרה אחר כך
.אני רוצה שתזכור .אני רוצה שתתאמץ יותר
?בסדר
...אני לא .אני רוצה שתתאמץ יותר-
כי מה שקרה בארבע הדקות הבאות .שינה לחלוטין את מסלול חיי
אז המעט שאתה יכול לעשות
הוא לנסות להיזכר ...או להודות... אנא
תגיד לי, מה אתה זוכר
.בנוגע למה שקרה אחר כך
.אני מצטער .אני פשוט לא זוכר
.בסדר
,אני מאוכזב ?אבל מה כבר אפשר לעשות
כלומר, אי אפשר לזכור .את מה שלא זוכרים
.תודה רבה שבאת
אני מקווה שלא גרמתי לך .לאחר לפגישה הבאה שלך
,טוב לראות אותך, ג'ים
...ואני מקווה שכל מה שאתה ?מר מולווהיל. -כן-
אם תצרח אני אאלץ .לחסום לך את הפה
.זה לא ימצא חן בעיניך
בנוסף, שכרתי ,את החדרים הצמודים
.כך שאיש לא יעזור לך
אבל אני משוכנע שנצליח ליישב את זה
?אם נשתף פעולה, בסדר
,סליחה שחבטתי בך אבל כפי שתבין בקרוב
הייתי חייב לנטרל אותך לעשר דקות .בזמן שנעבוד על זה
אני די בטוח שאתה יודע מה קרה .ביום ההוא ושאתה משקר עכשיו
,אבל קיימת אפשרות ששכחת
,ואף סביר יותר מזה שמה שהיה כה חשוב לי
.היה בשבילך עניין שגרתי
...אז
.איפה היינו? אה, כן
,ישבנו
.ידך על ברכי, הדלת סגורה ?אתה זוכר מה אמרת לי
,אמרת: ג'ים
אני מאמין שהכול אפשרי .בעולם הזה
אני זוכר שהתענגתי על הזוהר ,החם של החיוך שלך
ולרגע האמנתי שאולי .יהיו לי חיים נפלאים
אולי אוכל יום אחד .להיות מלחין כמו בטהובן
...ואז
...סתם כך
.לקחת את זה ממני
.מחקת את זה
?ואתה יודע למה
.עשית טלפורטציה
.מכאן לשם
,תשעה מטרים .מהפסנתר אל מאחורי השולחן
.כהרף עין
.הייתי בשוק, לא האמנתי
אז מיהרתי ,לשאול אותך על זה
,ובאופן מוזר עוד יותר .אתה הכחשת את זה
רציתי לגלות את האמת
.אז שאלתי שוב, הכחשת שוב
השיחה הזאת נמשכה .ארבע דקות
בסופו של דבר התחלתי .לפקפק בעצמי
?אתה יודע איזו הרגשה זאת
כשחלק ממך מאמין ,בכל לבו שמשהו נכון
וחלק אחר בך מפקפק בעצמך לחלוטין
עד שאתה מתחיל לפקפק .בכל חוויה שחווית
.זה... זה אפל
אפל הרבה יותר
,מחייו של לודוויג ואן בטהובן .זה בטוח
זה מונע כל אפשרות .להתקרב למישהו
כי אתה יודע משהו .שהם לא יכולים לדעת
וגם אם אתה מתקרב למישהו ,מספיק כדי לספר לו
,'נניח לחברה שלך בקולג
.זה לא מתקבל טוב
,אז אתה שומר את זה בסוד
אבל זה יוצר חומה בינך .לבין אנשים אחרים
,אתה מדבר עם פסיכולוגים ,פסיכיאטרים, מהפנטים
.ואיש לא מאמין לך
ואז אפילו הכדורים ,מפסיקים להשפיע
מה שמגביר עוד יותר .את הפקפוק בעצמך
?אז מה אתה עושה ...אתה עובד בעבודות בזויות ו
.אתה פשוט שורד
עד שבסוף אתה מגיע למסקנה המבעיתה
,שגם אם זה חסר כל היגיון
,למר מולווהיל ,מאמן הבייסבול והמורה למוזיקה
.יש יכולות טלפורטציה
,אתה יודע מה ראית .ואתה מאמין בזה
.לא משנה מה אחרים אומרים
אני יודע שאתה תוהה עכשיו למה חיכיתי 40 שנה
.כדי להתעמת איתך
.זאת שאלה מצוינת, תאמין לי
,חשבתי על זה מדי יום ,פעמים רבות ביום
.במהלך 40 השנים האחרונות
,מי ומה אתה עשוי להיות
.ולמה עשית לי את מה שעשית
בסופו של דבר החלטתי שאני יכול לחיות
...בלי לדעת למה, אבל
מה שאני לא יכול לסבול הוא הסיכוי האפסי
.שזה באמת לא קרה ?מה אם אני משוגע
מה אם מצמצתי
או התעלפתי ?ולא ביצעת שום טלפורטציה
אז הבנתי שאני חייב .להתעמת איתך
,אני חייב לדבר איתך .לנסות לגלות את האמת
,ניסינו את זה
.וזה הסתיים בדיוק כפי שחשבתי .בלי תוצאות
,ואז חשבתי למה שלא אחטוף אותו
ואאיים על חייו .עד שיגלה לי את האמת
שנינו יודעים ,שאילו איימו על חיי
אלא אם הייתי צריך ,להודות במשהו מגוחך
,למשל, שיש לי 39 אשכים
?הייתי משקר כמובן. אתה לא
,ודאי שכן .ולכן לא התעמתי איתך בעבר
לא הצלחתי לחשוב על אסטרטגיה
.שתעזור לי לגלות את האמת
,ואז יום אחד בזמן שאכלתי דגני בוקר
והאזנתי לתוכנית הרדיו ,"החיים האמריקאים האלו"
.זה הכה בי כמו ברק
.כמובן
אם אגיד לו שיש לו 60 שניות
עד שאחבוט בגולגולתו ,במחבט הבייסבול הזה
?זה ישאיר לו מספיק זמן, נכון
,אם הוא יכול לשגר את עצמו ...הוא ישגר. כי אם לא
.הוא ימות
.50 שניות .חכה, בבקשה-
.אנא, אל תעשה את זה
.אני אעשה כל מה שתרצה .עברנו את השלב הזה-
,תתבונן עמוק בלבך .אתה יודע שזה מעשה שגוי
.אבל אני חייב לעשות את זה .אבל יש לך ספקות-
.ספקות קלושים מאוד
.הטענה שלך בלתי אפשרית
.אדם לא יכול לשגר את עצמו ,הדת בלתי אפשרית-
.האדם מאמין בה מדי יום .אבל אתה אדם הגיוני-
.אתה לא מכיר אותי. 30 שניות
.בעוד 30 שניות תבצע רצח .אני לא מאמין בזה-
.אבל אתה לא בטוח
...ואם אתה לא בטוח, אז .אני חייב לגלות-
,אם החיים שלך אפלים עכשיו
תאבד את שארית התקווה .אחרי שתהרוג אדם חף מפשע
.אני לא מאמין שאתה חף מפשע .אבל לא תדע לעולם-
.כי אני אהיה מת
.אנא, אל תעשה את זה .אל תעשה לי את זה
.אל תעשה את זה לעצמך .עשר שניות-
.אלוהים אדירים. הצילו
.תעזרו לי, בבקשה .איש לא יכול לשמוע אותך-
.אלוהים. -שש שניות .אלוהים, אלוהים-
.אלוהים, אנא. לא, לא
.שלוש. -אלוהים, לא, לא .שתיים. -לא-