‫• זיהוי: עף על הקרנף (Otto er et næsehorn) - ‏2013 • ‫• מקור הכתוביות: אחר • ‫• תזמון: BluRay ‏01:16:36 •‫
‫• הכתוביות הוכנו ע"י UniHebSubs •‫ ‫• צפייה מהנה •‫
‫"עף על הקרנף"
‫בוקר טוב, בית. ‫איזה יום יפה היום, אה?
‫אתה כזה עקשן, אתה. ‫-מה אתה אומר?
‫קדימה! -היי, מר הולם. ‫יום אחרון לפני חופשת הקיץ.
‫כן, נראה שגם המצית שלי ‫יצא לחופשה. הוא לא נדלק.
‫בעצם זה מזכיר לי את הפעם
‫שהלכתי לאיבוד ביער ‫באמצע הלילה.
‫אני הולכת, נתראה אחר כך.
‫ואילולא המצית הישן הזה,
‫אני מבטיח לך שהעניינים ‫לא היו נראים כך.
‫אני אומר את זה כי... ‫-חייב לזוז.
‫תוכל לספר לי את הסיפור ‫אחר כך, הולם.
‫כן, אין בעיה, טופר.
‫מה זה, טופר? -אימא, ‫תזכרי לשלוח את המכתב לאבא.
‫כן. אין בעיה, טופר.
‫הלוואי שהוא יגיע הביתה ‫כשאני בחופשה.
‫ואם לא, אולי הוא יגיע ‫לכבוד חג המולד?
‫שיהיה לך יום נהדר. ‫-אבל... כן.
‫גברת פלורה!
‫פלורה!
‫מר הולם, בחיי, אני חושבת ‫שהתחיל לרדת גשם.
‫אלה הפרחים שלך. ‫הם צמחו די יפה השנה.
‫יש לך צדפים בגינה? ‫-לא. אני התכוונתי...
‫אולי תרד לכאן ונשתה קפה? ‫תוכל לטפל בצדפים האלו אחר כך.
‫כן... טוב, בסדר.
‫היי. -או-קיי, ויגו, ‫כרכרת בית הספר מחכה.
‫אתה בטוח שהיא מספיק חזקה? ‫-מובן שכן.
‫אבא שלי לא יאהב את הרעיון הזה. ‫-אוי, קדימה.
‫ויגו...
‫מה אמרתי לך על יציאה דרך החלון? ‫-שאסור לעשות את זה?
‫אז, מה עשית עכשיו לא בסדר? ‫-טוב, יצאתי מהחלון.
‫במקום דרך הדלת. ‫-בדיוק כך.
‫מה זו העגלה הזו? ‫סלקו את הגרוטאה מכאן.
‫היא תבריח את הלקוחות שלי. ‫-איזה לקוחות שלך?
‫היי, סעו בזהירות!
‫ויגו... ‫הילד הזה.
‫זה טוב יותר.
‫נכון שזה ממש וואו, ויגו? ‫-כן, לגמרי.
‫למה התכוונת "וואו", טופר? ‫-חופשת הקיץ מתחילה היום,
‫אז אפשר לחפש כל מיני דברים. ‫זה מה ש"וואו". -אולי.
‫אבל אבא שלי אומר שזה בזבוז זמן ‫לבלות כל החופש ככה. -כן?
‫היי, סילה.
‫היי, טופר.
‫טופר. -רגע, רגע, חכה, ויגו. ‫-טופר.
‫מזל טוב, סילה.
‫מאיפה אתה יודע ‫שהיום זה יום ההולדת שלי?
‫זה לא אותו היום ‫כמו בשנה שעברה?
‫בטח שכן, חכם. ואני עדיין ‫גדולה ממך בשנה, ילדונצ'יק.
‫אבל רוצה לבוא ‫למסיבת יום ההולדת שלי? -מה?
‫כן, מאוד. ‫-טוב, אז... -כן.
‫אתה צריך לקנות לי ‫מתנת יום הולדת שווה במיוחד.
‫לקנות? כן. כן...
‫יש לי... מתנה מאוד שווה בשבילך. ‫הנה כאן, תראי את הכרכרה.
‫נחמדה? ‫-כרכרה, טופר?
‫לא... -מה אתה עשית לו?
‫יודע מה יכולה להיות ‫מתנה ממש שווה? -לא, כלומר...
‫למשל, הכלבלב הקטן ‫שההורים שלי אמרו שהם יקנו לי.
‫בסדר, ביי.
‫היי, לא אמרת שאתה בטוח יכול ‫לבוא למסיבה שלי, טופר.
‫מה זה? מה עגלת תינוקות מכוערת ‫עם ילד בתוכה עושה בגינה שלי?
‫אנחנו... ‫-כאן זה לא מגרש משחקים, ילד.
‫אני יודע ואני באמת רוצה ללכת. ‫-טוב, נוכל לסדר את זה ברגע,
‫ידידי הקטן. ‫תכף אני אראה לך איך.
‫הבחור הזה מכיר אותך? ‫-לא.
‫אז למה הוא אמר קודם, ‫"ידידי הקטן"?
‫מרגע זה אתה תשב בעגלה הזאת ‫ואני אדחוף אותה.
‫בסדר, ויגו, סגרנו.
‫אבא שלי אומר שאסור ‫לנופף לילדות מטופשות
‫כשמחזיקים בעגלה ‫שמישהו אחר יושב בתוכה.
‫כן, אבל זאת הייתה סילה. ‫אנחנו חייבים למצוא מתנה שווה.
‫אבל למה? ‫-כדי שאלך למסיבה שלה.
‫מה אתה שורק שם? ‫-אני סתם מאלתר.
‫ידידי הקטן.
‫"הנה חופש בא, הרפתקה חדשה.
‫"איזה כיף בחופשה, ‫בוא נמצא מה לעשות בה.
‫"בוא איתי בלי פחד ‫לבלות ביחד.
‫"אם היטב מסתכלים, ‫עולמות קסומים נגלים.
‫"אז בוא נשרוק ביחד.
‫"כן, בוא נשרוק ביחד.
‫"אז בוא נשרוק ביחד.
‫"כן, בוא נשרוק ביחד,
‫"עוד שריקה דקה ‫ונצא להרפתקה".
‫אני נוסע עם אימא שלי ואבא שלי ‫ואחותי הקטנה
‫לעיר שנקראת ונציה. ‫יש שם הרבה מים
‫ואנחנו נשוט בסירת גונדולה ‫כל הקיץ. -איזה יופי, אלברט.
‫תראה, ויגו, תראה. -מה את ‫מתכננת לעשות בקיץ, וינה?
‫אני יחד עם כל המשפחה שלי ‫נוסעים לבריכה הכי גדולה בעולם.
‫הבטיחו פרס למי שמצליח ‫לשחות רחוק. -מקסים.
‫וג'ייקוב? -לאבא שלי ‫יש מכונית חדשה,
‫אז אנחנו נוסעים לדרום וגם לצפון ‫וניסע ממש מהר.
‫אנחנו נוסעות לחווה של סבא שלנו. ‫-סבא שלנו.
‫יהיו שם סוסים. ‫-יהיו שם סוסים.
‫ונקטוף תותים. ‫-ונקטוף תותים.
‫ונשחק ביחד עם כבשים קטנים ‫וחמודים. -כן.
‫טלאים קטנים. ‫-כן. טלאים קטנים.
‫זה נחמד, כן. ומה אתך, טופר? ‫טופר? -כן, כן.
‫רק רגע, אני בא. ‫-טופר, מה אתה עושה עם המקרן?
‫אבא שלי היה באפריקה 37 פעמים. ‫כי כשאתה שט מסביב לעולם,
‫אתה חייב להתנגש באפריקה ‫מדי פעם.
‫נהדר, טופר, אתה נוסע לאפריקה ‫עם אבא שלך?
‫פעם אחת אבא שלי התנגש ‫באפריקה חזק כל כך
‫שהשיניים עפו לו מהפה. ‫-ותגיד, יש לו שיניים תותבות?
‫כמו לכל מלח אמיתי. ‫-מה זה שיניים תותבות?
‫ובכן כן, שיניים תותבות ‫אפשר להוציא מהפה, חמודה.
‫זה היה ממש איום ונורא. ‫הוא כל כך היה עצבני
‫שהוא חטף קדחת זהב. ‫-טופר משקר.
‫אבא שלי אומר שלא חוטפים ‫קדחת זהב בגלל שכועסים.
‫באמת? זה מה שאבא שלך אומר? ‫-גם אבא שלי אומר את זה.
‫והוא אומר שטופר בכלל לא הבין ‫את מטרת התרגיל הזה. -הוא טועה.
‫ובכן, טופר, אתה נוסע לאפריקה ‫בחופשת הקיץ שלך?
‫לא. -אבל אנחנו מדברים ‫על התכניות שלנו לקיץ.
‫כן, אבל אז מצאתי סרט על אפריקה ‫וחשבתי שזה מושלם
‫כדי לדבר על אבא שלי. ‫הוא בסדר עכשיו.
‫כי במקום קדחת זהב ‫הוא מחפש עתיקות.
‫אבל, טופר. אולי תספר לנו ‫על התכניות שלך לקיץ?
‫אולי הוא יגיע הביתה ‫ואז נוכל לנסוע.
‫אבא שלי אומר שלטופר ‫אין בכלל אבא. -אז הוא טועה!
‫אני כותב לאבא שלי מכתבים ‫כל הזמן.
‫אי אפשר לכתוב מכתבים ‫למישהו שלא קיים.
‫טופר לא מפסיק לשקר. ‫-תראו, זאת לטאה.
‫זה בכלל קרנף. ‫-תראו, תוקפת אותו מפלצת.
‫טוב, אתם יכולים לצאת ‫לחופשת הקיץ. -יש!
‫יש, קדימה!
‫זו רק חיפושית מעופפת.
‫רק רגע. ויגו, חכה. ‫תראה את זה, איזה יופי.
‫כן. אבל...
‫אין לי זמן לחפש היום דברים, טופר. ‫-אבל החופשה רק התחילה.
‫אני חייב ללכת, אבא ביקש עזרה.
‫אבל אתה צריך לעזור לי ‫למצוא מתנה לסילה.
‫זה לא ממש משנה לאבא שלי. ‫יש לך מזל, לך אין אבא.
‫אבל... כן יש לי אבא.
‫שלום לך. ‫רוצה לעזור לי לחפש דברים?
‫מה זה?
‫סילה...
‫ועוד...
‫טופר.
‫כן, כן.
‫היי, טופר. ‫-סילה. -מה אתה כותב שם?
‫זה... זה... ‫שום דבר מיוחד, סילה.
‫זה רק אותיות. ‫-אז אפשר לראות?
‫כבר קיבלת את הכלבלב שלך? ‫-קיבלתי רק כמה שמלות.
‫או-קיי, כן. ‫-אז יכולה לראות? -לא.
‫עדיף שלא. -אני חושבת ‫שכתבת משהו רע על הקיר.
‫אז למה אתה כל כך אדום, טופר? ‫-באמת?
‫תראה לי מה כתבת שם. ‫-כתב היד שלי לא יפה.
‫הוא מכוער אפילו. ‫-די, נו.
‫הוא באמת מזעזע. ‫-רק תן לי לראות.
‫טופר? אתה מטורף. ‫-כן. אני יודע.
‫חשבתי שזה ייראה טוב.
‫אבל...
‫אתה העיפרון הכי מוזר ‫שאי פעם ראיתי.
‫ויגו חייב לראות את זה.
‫ויגו, ויגו. ‫ויגו, אתה חייב לראות מה שמצאתי.
‫אימא שלי לא תאהב את זה.
‫לא, כי היא לעולם לא תדע ‫על עיפרון הקסם הזה שמצאתי.
‫כן, אבל היא בטוח תגלה ‫את הצבע על המכנסיים, טופר.
‫אז נצטרך לצבוע את כל המכנסיים ‫שלך בצבע אדום.
‫הצבע הזה הוא עבור בית הקפה. ‫-נו, באמת, אתם תמיד צובעים.
‫כן, ואדום הוא צבע חם מאוד.
‫זה צבע שימשוך לקוחות ‫לבית הקפה. ויגו, לעבודה.
‫וגם המכנסיים שלו באדום. ‫-כל הכבוד, בן. צבע הכול באדום.
‫ויגו, אני אומר לך, ‫העיפרון הזה הוא מיוחד במינו.
‫כל העפרונות אותו הדבר. ‫ככה אבא שלי אומר.
‫הוא תמיד אומר: ‫"כל העפרונות רגילים במידה שווה".
‫טוב, הוא טועה. -אבא, ‫נכון שכל העפרונות אותו דבר?
‫זה נכון, בן. כל העפרונות ‫רגילים במידה שווה.
‫ויגו, אתה מוכרח להאמין לי.
‫כל מה שכותבים עם העיפרון הזה ‫נעלם כאילו לא היה.
‫כן, אם משתמשים במחק, זה ברור. ‫-אין מצב, מכנסיים אדומים.
‫בלי כלום. זה גדול.
‫אני חייב לספר לאבא. ‫-לא, לא. זה הסוד שלנו.
‫אף אחד חוץ ממך וממני ‫לא יודע על זה, בסדר?
‫אין לי זמן לזה, טופר. ‫-או-קיי. -נו כבר.
‫זה ייראה נהדר, אוטו. ‫-כן, בטח.
‫תכף אתה תראה, ויגו.
‫ובכן, שלום לכם. ‫-היי, הולם.
‫תארו לעצמכם, המצית שלי ‫כמעט עבד לפני כמה רגעים.
‫או-קיי. -או-קיי.
‫היה ניצוץ, אבל בטח תרצו לשמוע ‫על זה בהזדמנות אחרת. כן.
‫תראה את זה, ויגו. ‫-על הקיר שלכם?
‫אימא שלך תרתח.
‫יצא לך פעם לראות את אימא שלי ‫כועסת, ויגו?
‫לא. לא חשבתי על זה עד היום.
‫וחוץ מזה, זה פשוט ייעלם מעצמו. ‫-אני מקווה מאוד, טופר.
‫אני אצייר את אבא שלי. ‫אבל... זה קשה.
‫בגלל שאין לך מושג איך הוא נראה? ‫-בטח שאני יודע.
‫כולם יודעים איך אבא שלהם נראה, ‫נכון? -טוב, כן.
‫אני לא טוב בלצייר אנשים. ‫אבל, אבל קרנף...
‫אני אצייר קרנף גדול ‫על הקיר הזה.
‫ממש כאן.
‫ויגו, תגיד לי. איך זה כשנוזפים בך? ‫-מה, לא נזפו בך מעולם?
‫לא נראה לי. ‫-יש לך מזל גדול.
‫אתה חושב ככה? ‫-כן.
‫זה נראה נהדר, טופר. ‫-קלי קלות.
‫עכשיו נלך לאכול במטבח, ‫אימא שלי אופה מצוין.
‫ואחר כך כשנחזור, ‫אתה תראה שלא יישאר כאן כלום.
‫אתה רעב? -כן, אבל לא בא לי עוגה. ‫-היא אופה לחם, ויגו.
‫אל תפחד, ויגו. ‫-מי אמר שאני מפחד?
‫כי כשאתה מפחד, ‫אתה מפהק.
‫איך אתה יודע את זה? ‫-אני פשוט יודע.
‫תקשיב, מה... מה זה? ‫-לך תראה מה זה היה. -לא.
‫אתה יודע מה, עזוב. ‫זה יכול להיות משהו מסוכן.
‫אני לא... אני לא כל כך אוהב ‫דברים מסוכנים.
‫אל תדאג, זה בטח כלום.
‫נו, תבדוק.
‫טופר, זה עדיין שם. ‫-באמת? אז נחכה עוד קצת.
‫אבל, טופר. יש עוד משהו. ‫-נו, מה?
‫זה... זה קורץ... עם העין. ‫-אתה אמרת שזה קורץ?
‫את זה אני חייב לראות.
‫ויגו, בוא תראה, הוא נעלם. ‫כמו שאמרתי לך.
‫קצת חבל שהקרנף המגניב הזה ‫כבר נעלם.
‫אני חושב שזה מפחיד.
‫אז אולי נצייר עוד אחד? ‫-לא, טופר, אני לא רוצה.
‫נצייר אחד גדול יותר. ‫-אני חושב שאבא קורא לי.
‫קדימה, ויגו, ‫צריך לגלות לאן הוא נעלם.
‫אני אצייר ואתה...
‫ויגו...
‫היי, תראה.
‫ויגו, הציור שלי חי.
‫שלום לך.
‫הוא בטח ממש רעב. ‫ויגו, לך תביא לו לחם.
‫הוא כל כך יפה. ‫-מה יפה בו?
‫אותי הוא מפחיד מאוד, טופר. ‫-ויגו.
‫היי, הוא אוכל את זה. ‫אתה חייב להביא עוד.
‫וגם בקבוק של סודה.
‫ויגו, אתה רוצה שהקרנף שלנו ‫יהיה רעב?
‫לא, כבר מגיע.
‫אני הולך לעזור לאבא שלי. ‫-הקרנף הזה אוכל המון.
‫איך כדאי לקרוא לו? ‫-הוא בכלל... רוצה שם? -בטח.
‫הבחירה שלך.
‫מה השם של אבא שלך? ‫השם הפרטי שלו.
‫השם הפרטי שלו הוא... ‫אוטו. -אוטו.
‫אז נקרא לך אוטו. ‫מה אתה אומר על זה?
‫תביא עוד לחם, ויגו. מהר. ‫-לא נשאר עוד לחם.
‫לא נשאר כלום משום דבר. ‫-או-קיי, אביא כסף מאימא שלי
‫ואקנה עוד עשר כיכרות לחם. ‫-אולי אני אלך?
‫לא ממש מתחשק לי, אתה יודע, ‫להישאר כאן לבד, אני ואוטו.
‫בסדר, אבל תזדרז. לפני שהוא ‫יאכל את כל הרהיטים. -או-קיי.
‫כשאבא שלי ישמע על כל זה, ‫הוא בטח כל כך יתרגש.
‫וסילה, היא כבר לא תחשוב ‫שאני מטורף.
‫אוטו, וחופשת הקיץ ‫רק היום התחילה.
‫היי, אתה! ‫-בבקשה, שלושה מקרלים.
‫תודה. -משהו נוסף? ‫-לא, תודה.
‫אופסי. -מה קרה?
‫את בסדר? -באמת, ‫הילדים ממש עסוקים בימינו.
‫כשאני הייתי ילדה, ‫לא עוררתי כאלו מהומות.
‫אני פשוט צריך כסף ‫בשביל עשר כיכרות לחם.
‫אתם שניכם ממש רעבים? ‫-אנחנו לא רעבים. זה לאוטו.
‫אוטו הוא חבר חדש שלכם? ‫-הוא אפילו לא אתנו בכיתה.
‫אז מיהו, אם כך? ‫-זה לא משהו שאני יכול להגיד.
‫כשמבוגר שואל אותך שאלה, ‫אתה עונה.
‫אוטו הוא קר... ‫-תגיד כבר. -אוטו הוא קרנף.
‫אני מבינה. טוב, אם כך עשר ‫כיכרות לחם זה לא הרבה.
‫קרנף, שומו שמים, ‫הילדים של היום אוהבים לשקר.
‫שומו שמים באמת. חבל מאוד ‫שיש אנשים שאוהבים לכעוס בימינו.
‫הנה, ויגו. ואל תבזבז את הכול ‫על ממתקים או על שטויות. בסדר?
‫זה בשביל לחם. -כן. -אני נשבע. ‫-אין ספק שזה בשביל לחם.
‫ותגיד לטופר שהוא יכול לספר לי ‫על זה אחר כך.
‫אולי תחכה? ‫ויגו יחזור עוד מעט עם המון מזון.
‫היי, סילה! ‫-היי, טופר.
‫בואי תעלי ותפגשי את אוטו. ‫-מי זה אוטו? -אוטו הוא קרנף.
‫על מה אתה מדבר? -אני לא צוחק. ‫אוטו הוא באמת...
‫הוא קרנף לגמרי אמיתי. ‫קרנף צהוב.
‫אין כזה דבר קרנף צהוב. ‫אתה מטורף.
‫חכי רגע, ‫אני אקרב אותו לחלון.
‫נו כבר, אוטו, ‫או שסילה תחשוב שאני מטורף.
‫אוטו אוכל עכשיו ספרים. ‫הוא לא רוצה לזוז.
‫או-קיי, אוטו הוא בעצם קרנף מיוחד ‫שאוכל ספרים?
‫טופר, אתה הבן הכי מטורף ‫שאני מכירה.
‫למה לא יכולת לעשות ‫רק שני צעדים?
‫איזה קרנף!
‫לא, אני לא התכוונתי. באמת שלא.
‫אוטו, אם אתה אי פעם ‫תהיה מאוהב,
‫אני ממש מקווה שזה לא יהיה ‫בבת שתחשוב שאתה מטורף.
‫כי אז אתה לא תהיה מוזמן ‫ליום הולדת שלה.
‫עשר כיכרות, בבקשה.
‫כמה כיכרות? ‫-עשר כיכרות לחם.
‫אתה רוצה עשר כיכרות לחם? ‫-עשר כיכרות, כן.
‫תסתלק מכאן מיד!
‫נראה לך הגיוני להיכנס הנה ‫ולהתבדח על חשבוני?
‫אבל אני באמת ‫צריך עשר כיכרות לחם.
‫פאלמר, פאלמר!
‫כן, יקירתי? ‫-בוא תעלה לכאן לרגע.
‫זה הילד הזה. ‫צריך ללמד אותו לקח, חמוד שלי.
‫הוא עושה ממני צחוק.
‫הוא עושה ממך צחוק, ‫אמנדה יקירתי? -כן.
‫הוא מתפרץ לכאן וצועק ‫שהוא רוצה עשר כיכרות לחם.
‫אבל אני בטוחה וגם יודעת ‫ששום אדם נורמלי
‫לא יאכל עשר כיכרות לחם. ‫-את צודקת, אמנדה.
‫בכל שנותיי כאופה לחם לא פגשתי ‫מישהו שאוכל כל כך הרבה.
‫אבל אוטו אוכל. ‫-אוטו? ומי זה בכלל אוטו?
‫אוטו הוא קרנף כזה. ‫-אמרת שהוא קרנף?
‫ובכן, תעשה משהו פאלמר, ‫הילד משקר ועושה ממני צחוק.
‫כן, זה ממש לגמרי... ‫-פאלמר!
‫תסתלק, ילד, ‫או שאני איאלץ לקרוא למשטרה.
‫לא צריך לקרוא לאף אחד.
‫אתה טיפלת בו בשבילי, פאלמר.
‫זהו. מושלם.
‫היי...
‫הלקוחות שלי. -סליחה.
‫אתה מסתיר ממני משהו, ויגו? ‫-אף אחד. -אף אחד? -שום דבר.
‫אני לא עושה בכלל כלום. ‫אני רק משחק עם אוטו.
‫כלומר, טוטר, אוטר, ‫ט... טופר. -היי.
‫למה אתה שוב מתגנב, אוטו? ‫-אני לא מתגנב.
‫תמיד מתגנב החוצה, כל היום. ‫-אבל זה הילדים,
‫הם אלה שמתגנבים. ‫-נו, נו, אל תעשה מזה עניין.
‫למה לא לעשות מזה עניין? ויגו ‫זומם משהו ערמומי בקומה העליונה.
‫אני מרגיש את זה באצבעות שלי.
‫בוא, בוא תיכנס.
‫זה מוזר, מר הולם, ‫אבל בשעה האחרונה
‫הנברשת שלי מתנדנדת בלי הפסקה ‫קדימה ואחורה.
‫לא, הנברשת היפהפייה שלך? ‫-כמובן שהיא שלי, מר הולם.
‫אני לא גנבת, נכון? ‫-מה, גברת פלורה היקרה.
‫זה כאילו שיש להם פיל שם למעלה.
‫אין לכם פיל שם למעלה, נכון? ‫-לא, על מה אתה מדבר?
‫ובכן, זאת הקלה. ‫-זה כאילו קרנף? -מה הוא אמר?
‫הוא אמר שזה קרנף. ‫-סוכר לאף?
‫צוחקים על האף שלי, מר הולם.
‫רק משום שאני לא שומעת כלום, ‫מאז שאני... לבריאות, מר הולם.
‫כדאי שאלך לבדוק את ה... ‫קרנף הזה.
‫לא הבאת לחם? ‫-לא בכוונה אמרתי שיש לנו קרנף
‫ואז המנורה הזאת נפלה ו... ‫ו... הוא בא!
‫מה לכל השדים וה... ‫-היי, הולם, זה אוטו.
‫איך שני בחורים צעירים כמוכם
‫הבאתם את החיה האדירה הזאת ‫עד לכאן? -הוא הגיע בעצמו.
‫הוא ממש יפה.
‫אני לא חושב שראיתי אי פעם ‫קרנף יפה כזה. -כן, גם אני.
‫אבל אי אפשר להחזיק אותו כאן. ‫-למה לא?
‫כי בעוד זמן לא רב התקרה ‫תיפול על גברת פלורה המסכנה.
‫אבל אוטו רוקע ‫רק כי הוא רוצה לאכול.
‫זה מה שקרנפים עושים.
‫כמה שיותר רעבים, ‫ככה הם יותר רוקעים.
‫זאת אומת שאם נביא לו משהו ‫לאכול, הוא לא ירקע ברצפה.
‫כן, ממש ככה. -המצב הזה ‫מזכיר לי את הפעם ההיא
‫שעמדתי לגווע ברעב אי שם ‫בשממה ואלמלא... -הולם.
‫המצית הנאמן שלי אני... ‫-הולם, צריך להביא לו לחם.
‫אחרת אוטו יאכל את כל הסלון ‫שלנו. -כן.
‫עכשיו אני נזכר. יודע מה? ‫אני מכיר מקום שבו משיגים שחת.
‫הוא בטח יאהב את זה. ‫-כן.
‫וישאיר לנו את הלחם.
‫הם לא מוכנים למכור לילדים ‫לחם שם. -באמת? למה לא?
‫כי הם לא אוהבים ילדים. ‫-אז הם גירשו אותך.
‫כן, הם רצו לקרוא למשטרה. ‫-זה מרושע.
‫יש לי רעיון. ‫-שוב מתגנב לך, יקירי? -מה?
‫על מה את מדברת? ‫זה בסך הכול חלון, אני מנקה.
‫מנקה ולא מתגנב. ‫אז תסגור את החלון,
‫זה יהיה לך קל יותר. -תקשיבי לי. ‫משהו מוזר קורה כאן. -כן.
‫תתרחק כבר מהחלון, מר מציצן. ‫-"מר מציצן", תעשי לי טובה.
‫מוזר.
‫כמה מוזר ואפילו מאוד מסתורי.
‫קולות מוזרים. ‫קולות מוזרים וחזקים.
‫נשמע כאילו יש שם סוס ‫או משהו כזה.
‫אבל רגע, ‫סוסים לא עושים כאלה קולות.
‫הם עושים... ‫ולפעמים הם צוהלים.
‫אין ברירה, אני צריך לבדוק.
‫בסדר...
‫אני לא רוצה למות. -לטוס? ‫לא תודה, אני יורדת במדרגות.
‫מה אתה חושב שאתה עושה בדיוק? ‫-אולי תקשיבי לי?
‫מה שאני עושה בכלל לא משנה. ‫זה הדברים שאחרים עושים
‫שאמורים להיות ‫אלו שמדאיגים אותך!
‫דיג עם תותח, לא תודה, ‫זה אכזרי מדי. -לדבר אל הקיר.
‫מה אתה רוצה, ילד? ‫-שום דבר.
‫תסלח לי, אתה עושה צחוק ממני? ‫-לא.
‫אני נכנסתי לחנות כדי לקנות ‫שום דבר. -באמת, ילדון? -כן.
‫פאלמר! -כן, יקירתי?
‫הילד הרע הזה, ‫הוא רוצה לקנות שום דבר, פאלמר.
‫אמרת "לקנות שום דבר"? ‫-הוא חייב לקנות משהו, נכון?
‫צודקת, אמנדה, יקירתי. ‫מי שנכנס לתוך המאפייה הזאת,
‫חייב לקנות משהו. ‫-ממש ככה.
‫תגיד לו, פאלמר. ‫-כן, הוא לא ייצא לפני שיקנה...
‫עשר כיכרות לחם. ‫-אז מה אתה אומר עכשיו, ילדון?
‫או-קיי, אז אני רוצה ‫עשר כיכרות לחם.
‫טוב, בסדר. זה טוב יותר. ‫לא עושים מאתנו צחוק בחנות שלנו.
‫ידעתי, הרגשתי את זה. ‫-הרגשת מה, יקירי?
‫הרגשתי את זה באצבעות שלי.
‫תקשיבי לזה. הלו? ‫-כן, הלו. -הלו?
‫היי, הלו, פה זה גן החיות? ‫-כן, כן, הלו. -הלו?
‫הלו? -תגיד לי, אתה מתכוון ‫לומר "הלו" במשך כל היום?
‫כן, אבל... -אני אדם עסוק מאוד ‫ואני תמיד עסוק מאוד.
‫אני מנהל גן חיות, ומנהלים תמיד ‫עסוקים מאוד, כידוע לך.
‫זה ברור, כן. -אני לא יכול ‫להגיד הלו במשך כל היום.
‫אולי אתה יכול לבזבז את הזמן שלך,
‫אבל אני לא יכול להרשות לעצמי ‫את התענוג הזה! -רגע, חכה...
‫הנה, אוטו, בבקשה. ‫תראה, הבאנו לך מזון.
‫כדאי שנביא את השאר.
‫תקשיב, יש לי כאן קרנף בבניין ‫וצריך לפנות אותו מיד.
‫זה מסוכן ומפחיד ‫וצריך להרחיק אותו.
‫כמה שיותר רחוק. או לשים אותו ‫בכלוב או אולי מאחורי גדר.
‫אבא שלי נשמע ממש כועס. ‫-חייבים לשמור על אוטו.
‫צריך לקחת אותו מכאן. ‫-זה נשמע לי מאוד קיצוני.
‫אמור לי ברצינות, ‫באמת יש לך קרנף? -כן.
‫ואתה רוצה למכור אותו לי? ‫-מה? מה פתאום, אני רק...
‫הלו? אתה התקשרת אליי. ‫-נכון, כן. כן, זה נכון.
‫אני רוצה למכור לך את הקרנף.
‫נחביא את אוטו ‫כדי שלא ימצאו אותו.
‫זה לא כל כך קל ‫להחביא קרנף.
‫נכין כלי נשק מהדברים האלה ואז ‫נילחם בכל מי שינסה לקחת אותו.
‫בטוח שזה חכם? ‫-בטח שזה חכם.
‫אבל צריך שיניחו לו לנפשו.
‫האם יש לך מושג אם הקרנף הזה ‫הוא מאפריקה או אולי מסומטרה?
‫תראה, הצבע נראה צהוב. -צהוב? ‫זה באמת משמח אותי.
‫תזכיר לי איך קוראים לך, אדוני. ‫-קוראים לי אריה. -א', ר' י', ה'?
‫באמת? ברור שיש כאן תרמית, ‫אריה מוכר קרנף? -נכון.
‫צודק. -אני מבין שאתה מאלה ‫שחושבים שהם מצחיקים?
‫אבל אני המנהל פה ולמנהלים ‫אין זמן למתיחות מטופשות!
‫מצחיק, אני? לא, לא, בכלל לא.
‫אם כך, אני מבין שאתה בטח ‫משוגע על כל הראש,
‫מה שעושה את זה גרוע הרבה יותר.
‫הם לא רוצים את הקרנף. ‫-ובכן, מה נעשה עכשיו?
‫משטרה.
‫מפקד המשטרה מדבר. ‫-יש אצלנו קרנף שמסתובב.
‫תיקחו אותו. -תעזור לי, ויגו, ‫או שהם ייקחו את אוטו.
‫רגע, זה לא יהיה עדיף אם זה יקרה? ‫בעצם?
‫עדיף? אם ייקחו את אוטו? ‫אתה רוצה שישימו אותך בכלוב, ויגו?
‫זה ממש אסון.
‫נראה לי שלא הייתי רוצה. -אז אתה ‫לא חושב שצריך להילחם עליו?
‫כן... כנראה?
‫טוב, אני לא מתכוון לוותר.
‫וכדאי שתזדרזו. לקוחות בית הקפה ‫שלי ייבהלו ויברחו.
‫ואז... -אני מבין, אתה יושב ‫בבית קפה ואז יש קרנף פתאום?
‫ובכן, אני יודע, אדוני, ‫מה עליך לעשות.
‫זה מצוין, אז מה לעשות? ‫-תפסיק לשתות אלכוהול.
‫אבל, אבל, ‫אבל אני לא שותה אלכוהול בכלל.
‫בסדר, ליקר, בירה, כל דבר, כי ‫כשאתה שיכור, כמו שברור שאתה,
‫אתה רואה פילים לבנים וקרנפים ‫בוורוד. -רגע, רגע, אבל הוא צהוב.
‫תפסיק לשתות, אמרתי לך, ‫או שאכניס אותך לתוך הכלא.
‫ואל תטריד את המשטרה ‫עם השטויות האלה!
‫אבל, אבל... ‫-בלי "אבל"!
‫כן, נו, מה עכשיו? ‫-כאן המורה מדברת.
‫יש חיפושית ‫שמעופפת בכיתה שלי.
‫אני לא יכולה לסגור את בית הספר ‫לפני שכולם יוצאים,
‫אתה חייב לעשות משהו. ‫-כן, טוב. אגיד לך מה אני אעשה.
‫אני אצא לי לטיול כדי להתרחק ‫מהשיכורים המשוגעים
‫שכל הזמן מתקשרים אליי בקשר ‫לקרנפים ולחיפושיות מעופפות.
‫אל תתקשרי שוב!
‫יהיה נחמד לצאת ‫ולמצוא איזה עבריין.
‫נראה לי שאף אחד לא יבוא, טופר. ‫-הם בטח יבואו. רק חכה ותראה.
‫לא, אוטו. תפסיק, ‫אל תאכל את המבצר.
‫לא!
‫תפסיק, לא, די, אוטו, תפסיק כבר! ‫לא!
‫זה למענך, אוטו.
‫אוי לא. איך נוכל להגן עליך עכשיו ‫אם הם...
‫אוף. -לא, טופר. אי אפשר ‫לוותר עכשיו. חכה, רק רגע.
‫הם יבואו לקחת אותך, אוטו.
‫ואנחנו לא נוכל לעצור אותם.
‫קדימה, טופר. נסתיר את אוטו, ‫צריך רק עוד כמה בדים.
‫תשכח מזה, ויגו. ‫-אוטו, תפסיק. נעטוף אותך...
‫מה, אמרת לעטוף? -לא נעטוף, ‫התכוונתי נכסה עם שמיכות וכאלה.
‫כמו מתנה. אתה, אתה גאון, ויגו. ‫-למה אני גאון?
‫ובכן, זה יום ההולדת של סילה. ‫-כן. אבל... אבל מה הקשר עכשיו?
‫ליום ההולדת שלה היא ביקשה ‫כלבלב והיא לא קיבלה.
‫אז עכשיו היא תקבל את אוטו. ‫-ואיך זה יקרה?
‫תקשיב לי, ידידי הקטן.
‫יש חצר גדולה ליד הבית של סילה ‫ושם אף אחד לא ימצא אותו.
‫כן, אבל איך נוציא את אוטו ‫מהבניין הזה? הוא עצום.
‫חכה רק רגע, יש לי רעיון נפלא.
‫מה בשם כל השדים?
‫ערמת שחת על גלגלים?
‫בואו נראה, "שחת", ש', ח', ת'. ‫"שחת", "שחת".
‫"קדחת השחת" ‫או אולי "שד משחת".
‫הנה זה, אני גאון. ‫-תתקדם כבר, ויגו.
‫אתה יכול להיות כבד יותר? ‫-לא. אני רוצה להגיע למטה, טופר.
‫אתה תהיה שם עוד מעט. ‫-יופי.
‫כי אוטו מכרסם את החבל שלנו ‫כאילו שזה היה ספגטי.
‫איזה ילדים קטנים.
‫היי, את עדיין רוצה כלבלב, כן? ‫-כן, למה? על מה חשבתם?
‫זה רק משום ש... אוטו הוא ‫מתנת יום ההולדת בשבילך.
‫כן, אבל נדמה לי שאמרת ‫שהוא קרנף צהוב. -כן.
‫אבל קרנף הוא מין סוג של כלבלב. ‫פחות או יותר.
‫כן, מגודל הכלבלב הזה.
‫אתה מטורף, טופר. ‫ואתה רק נהיה מטורף יותר ויותר.
‫טופר? -כן, סילה? ‫-אתה יכול לבוא בשבע הערב.
‫אני שומרת לך פרוסת עוגה.
‫היא אוהבת אותי. ‫המתוקונת שלי, סילה.
‫היי, מצאתי, ויגו. העיפרון. ‫-נו, ו...?
‫איך זה שלא חשבנו על זה קודם? ‫נצייר לנו מעלית גדולה
‫שיהיה בה מספיק מקום ‫כדי להוריד את אוטו.
‫אתה רוצה לצייר מעלית? ‫-כן.
‫אפשר לצייר כל דבר עם העיפרון, ‫אבל איפה העיפרון הזה?
‫ובכן, הוא עדיין רעב, הקרנף? ‫-כן, הוא אוכל כל הזמן.
‫לאן זה נעלם?
‫לא, אוטו, לא. חכה רגע.
‫סלח לי, אדוני. ‫-שלום לך.
‫זה לא חוקי להרים ערמת שחת ‫דרך חלון לפי תקנה 812.
‫אבל היצור רעב כל כך ‫שהוא רוקע ברגליו.
‫מה אמרת? -הוא עלול להתמוטט ‫אל הקומה שמתחת.
‫על איזה יצור אנחנו מדברים כאן? ‫-זה...
‫אני לא רואה למה זה חשוב כל כך.
‫קדימה, אדוני, תענה לי. ‫-אתה בטח לא תאמין לי.
‫בוא נראה מה יש לנו כאן. ‫יש לך שם סוס אולי? -לא.
‫בסדר, זאת בטח עז.
‫ובכן, תיש אולי. איזשהו סוג ‫כי אנחנו במחלקת הצאן.
‫תגיד לי כבר! ‫-ובכן, זה... זה... זה קרנף.
‫קרנף? טוב. תן לי לראות.
‫אני לא רואה כאן שום חוק ‫לגבי קרנפים כשלעצמם.
‫טוב, אז אני אמשיך בעבודה שלי. ‫-רק רגע.
‫אני חושב שצריך לשלם מס שימוש ‫על החיה הזו. -מס שימוש? -כן.
‫פשוט אצטרך לבצע בדיקה. ‫-מה, לבצע בדיקה?
‫זה לא נשמע טוב. אוי לי.
‫נו, אוטו, איפה העיפרון הזה?
‫כן. לא, לא, אוטו! לא.
‫לא, אוטו, נו, תן. ‫תשחרר!
‫ובכן, זו באמת חיה גדולה. ‫-מה אתם תעשו לו?
‫רגע אחד, ‫אני לא אסכים שילדים קטנים
‫יתערבו בחקירה משטרתית רשמית.
‫זה כל מה שמצאתי. ‫-בסדר.
‫טוב, בואו נעלה אותו על זה. ‫-כן. -ולדחוף.
‫נצטרך לשקול רגל אחת ‫ואז להכפיל ב... אחת...
‫מה בא אחרי אחת? שתיים, ‫שלוש, בסדר. מה יש לנו כאן?
‫מאה ק"ג, כן. רק רגע, ‫רק רגע, מאתיים ק"ג.
‫כן, זה הרבה יותר מדי. ‫הוא צריך ללכת.
‫אז אתה רוצה לקחת אותו ‫לבית הכלא?
‫זה לא הגיוני. ‫לא שמים יצור כזה בכלא.
‫הוא צודק. ‫אוטו לא צריך לשבת במאסר.
‫עדיף להרדים אותו ודי.
‫לא ניתן לך. -מה אמרתי לכם ‫על התערבות בעבודה משטרתית?
‫לא תסכים לזה. ‫-אתה צודק. לא אסכים לזה.
‫אבל מר מפקד המשטרה, ‫אני יכול להוציא אותו מכאן עם זה.
‫תחזיר לי את זה. -אבל אפשר לצייר ‫מעלית גדולה כדי להוציא אותו.
‫איזה שטויות מרוכזות, ילדונצ'יק. ‫תחזיר לי את זה מיד.
‫לא, לא.
‫תעזוב, לא, די.
‫רק לא את העיפרון.
‫אוי לא. -ובכן, אוטו שלנו ‫אוכל כל דבר.
‫ואי אפשר להוציא אותו ‫מהבניין.
‫אולי, אם נחתוך אותו ‫לחתיכות קטנטנות. -לא!
‫טוב, אל תתחיל שוב לייבב, ‫ילדון צעקן זב חוטם.
‫אוטו... ‫-זה לא יעבור בשתיקה.
‫תחזיר את הכובע שלי.
‫די, אני לא יכול יותר!
‫תחזיר לי מיד את הכובע, ‫יצור מטופש ומגודל!
‫זה כבר יותר מדי.
‫כולם בסדר? ‫-מה עם פלורה?
‫אבל אוטו משתעל, הוא ממש נחנק. ‫-אל תזוז, הרצפה.
‫היא סדוקה לגמרי. ‫-אבל אוטו, הוא לא נושם.
‫ובכן, נראה שזה תורי.
‫הצלת את אוטו.
‫טוב, זה היה רק תרגיל היימליך רגיל.
‫הוא בחיים. בואו נרד עוד קומה.
‫היי, היי, כדאי שתירגע, ילד. ‫אתה רוצה שניפול שוב?
‫זה בדיוק מה שאני רוצה. ‫-מה, אתה מטורף?
‫זאת המתנה של סילה. ‫-אמרתי לך להפסיק!
‫אתה כבר ממש מגזים, ילד.
‫מה אתה עושה? ‫-לאן אתה לוקח את טופר?
‫לא, עזוב. -הוא במעצר בית. ‫-הוא במעצר בית?
‫אמרתי לך לשחרר. ‫-שחררתי. תישאר כאן עד שתירגע.
‫אבל אני מוכרח להביא את אוטו ‫לסילה.
‫זה כל כך חמוד שיש אורחים ‫שקופצים לקפה וקרנף והכול.
‫כן. איזה חמוד אתה. ‫מי הציל אותך, קטן מתוק?
‫מר הולם אכל הרגע ‫את העוגייה האחרונה.
‫אבל אכניס עוד עוגיות לתנור.
‫די, די, די, מספיק, קטן שלי.
‫המפקד, מה עומד לקרות עם אוטו? ‫ומה לגבי טופר? -יהיה בסדר.
‫כן, בהחלט. בואו נשתה קודם ‫כוס קפה. -רעיון מצוין.
‫נעשה "לחיים", לחיי הקרנף ‫שניצל בזכותי. -זאת סיבה למסיבה.
‫ושפלורה בריאה ושלמה. ‫-ממש כך. ולגיבור המקומי.
‫למאמצים הרואיים ‫וגם קרנפיים.
‫תעזור לי, ויגו.
‫ויגו, אני פה. ‫אוטו...
‫מה?
‫ממש מסיבה יש להם שם.
‫בזמן שאנשים הגונים גרים ‫בבניין שרועד כל הזמן.
‫מה מצחיק בזה?
‫טוב, מר אריה יראה להם ‫שאפילו הוא מסוגל לשאוג.
‫העניין הוא שנראה היה ‫שהמצית שלי לא עובד שוב.
‫כן, הגברת בבית? ‫-כן. פה, היא נמצאת פה.
‫אנחנו באמצע חגיגה כאן. ‫-המצית לא עבד.
‫על מה השמחה? ‫אם אפשר לדעת.
‫ובכן, נראה לי שזה בעיקר ‫לכבוד אוטו.
‫אוטו? ‫אתם עורכים חגיגה לכבוד אוטו?
‫אוטו הוא קרנף בעצם. ‫דווקא בחור נחמד.
‫אני, בחור נחמד? ‫-ובכן, אני לא באמת יודע,
‫אבל הקרנף הזה... ‫הוא בחור נחמד. פשוט נהדר.
‫הקרנף ההוא. -כן. ‫ואני זה שהציל אותו. -אני מבין.
‫אבל תראה, הכול פה מתנדנד. ‫אפילו המנורות כבר נופלות.
‫תגיד, אתה לא יכול פשוט ‫להוציא אותו מכאן?
‫אבל איך הצלחת לרדת ‫מהפיר הזה? -מה?
‫שלילי. אוטו גדול מדי ‫בשביל לעבור בדלת הזאת.
‫בוא, בוא, תראה בעצמך.
‫טוב, אם הוא גדול מדי, אולי ‫נחתוך אותו לחתיכות קטנות יותר?
‫לא, אני לא מרשה את זה. ‫אתה צריך להבין.
‫אני די קשור לבחור הזה. ‫-מה?
‫אבל אם החיה הזאת תצנח ‫לתוך בית הקפה שלי,
‫המשטרה צריכה לעזור. ‫-טוב, תראה...
‫אנחנו דואגים לחוק וסדר, אדוני.
‫וחיות לא מסודרות ולא חוקיות ‫זה יוצר בלגן גדול ומלוכלך.
‫זו לא באמת הבעיה שלנו.
‫היי, אבל אתה מפקד המשטרה. ‫-נכון, אתה צודק.
‫ואגיד לך משהו בינינו,
‫כבר ממש משעמם ומתיש ‫להיות מפקד המשטרה.
‫בסדר, אעשה את זה בעצמי.
‫אלה, רבותיי, חוקי הבית, ‫וכתוב כאן בשחור על גבי לבן
‫שאסור להחזיק חיות בבניין.
‫כן, ולכן אני דורש שהחיה הזאת... ‫-תקשיב לי רק רגע.
‫החוקים האלה לא טיפשיים?
‫כבר יש לנו ציפורים ‫וכולם אוהבים אותן. -כולם?
‫השתגעת? עמודי הנוצות האיומים ‫האלה מרעישים ומסריחים ו...
‫לא, לא, די, תפסיק כבר. ‫ושב אחורה, די. -מה זה היה?
‫הזכרת את שמו של החוק?
‫מה שהתכוונתי זה שפשוט...
‫איכס.
‫כן. זה קפטן ציוץ. ‫הקיבה שלו חלשה היום.
‫ויגו, קדימה, בוא נזוז. ‫הלכנו.
‫אבל אני רוצה עוד עוגייה. ‫-העניין הזה עוד ידובר.
‫ככה לא מתייחסים למשפחת אריה. ‫אני מבטיח לך את זה, ויגו.
‫הם ישמעו מאתנו, ללא ספק. ‫כי אני ואתה, בן, עומדים להתקשר...
‫היי, קדימה. ‫-אבל אני חייב לעזור לטופר.
‫טופר נמצא במעצר בית ‫ואוטו הוא המתנה של סילה.
‫בבקשה אל תגיד אוטו. ‫זה רק קרנף מגודל.
‫אבל... ‫-בלי שום "אבל".
‫מה בדיוק קורה כאן? ‫-טוב, את מבינה.
‫הוא... -האם מה שאני רואה ‫זה נכון? -כן, זה אוטו הקרנף.
‫טוב, איפה טופר?
‫אוי.
‫טופר.
‫למה לא שלחת ‫את המכתבים לאבא?
‫אמרת ששלחת אותם. ‫-לא יכולתי לשלוח אותם.
‫חמוד שלי. ‫איך אפשר לשלוח מכתב
‫למישהו שאתה לא יודע ‫איפה הוא נמצא?
‫אני כל כך מצטערת, חמוד.
‫למה הסתרת ממני? ‫-לא רציתי לאכזב אותך.
‫ו... יש לי אבא בכלל?
‫בוודאי, ברור שיש לך. ‫אבל אין לי מושג איפה הוא.
‫זה לא ממש משפר ‫את מצב הרוח שלי.
‫אני מאוד מצטערת, טופר. ‫-ומה בנוגע למתנה של סילה?
‫היא תתאכזב ‫אם לא אביא לה אותה.
‫זה יום ההולדת שלה? ‫-כן, ואוטו היה המתנה.
‫עכשיו היא תחשוב שאני מטורף ‫ושאוטו לא קיים.
‫אז אנחנו פשוט נביא את אוטו ‫לסילה, בסדר? -כן, אבל איך?
‫אנחנו נעזור לך, טופר.
‫קדימה, לוקחים את אוטו אל סילה ‫לפני שיהיה מאוחר מדי.
‫מה מאוחר מדי? -טוב, ‫זה אבא שלי. הוא חוטף עצבים.
‫זה שם למעלה. ‫צריך הרבה מים, כן?
‫ואם ציפורים יפריעו לכם בדרך, ‫תשטפו גם אותן.
‫במיוחד את זה שנקרא קפטן ציוץ. ‫פשוט תראו לו מה זה.
‫הוא מרושע. -היי, אני לא רואה ‫שום עשן שם למעלה.
‫האש מתפשטת ממש מהר. ‫הבניין כבר מלא בלהבות
‫פשוט תזרימו מים לשם. ‫-אני לא רואה או מריח שום עשן.
‫אבל... -או אש. -אני יודע ש... ‫-אני מריח ריח של פרחים. -וקפה.
‫אני מריח פה קפה. ‫-ועוגיות גם. -עוגיות אמרת?
‫היי, זה נראה נחמד. ‫-שלום לכם.
‫וגם איפה האש, בחורים? -אם ‫אין כאן אש, אין אש בשום מקום.
‫בואו, היכנסו. ‫-תודה, גברתי.
‫הרחנו את הקפה. ‫-ואת העוגיות.
‫שטויות, בחורים. בואו שתו כוס קפה. ‫-יש שם קרנף.
‫תעזרו לנו להוציא אותו מכאן? ‫-איך?
‫ובכן, ובכן, זה בהחלט לא יהיה קל. ‫-כדאי שנזמין את המנוף לכאן.
‫יש קצת זמן לקפה לפני זה? ‫-ועוגיות.
‫מי היה מאמין, קרנף מחמד. ‫-וגם נחמד.
‫היי...
‫אדון, אנחנו לא מתעסקים ‫עם אש. -עזוב.
‫לקח שנה עד שהמצית הזה נדלק.
‫סלחו לי, אתם יכולים ‫להזמין את המנוף?
‫הנה מגיע הקפה. ‫-והעוגיות.
‫נראה שהמסיבה נגמרה, מה?
‫סגור את החלון.
‫נראה לכם? תראו את זה.
‫זה נהדר. ‫-מה אתה עושה, אוטו?
‫אוטו זה השם שלי. ‫אני הייתי אוטו קודם.
‫מר הולם. ‫-פלורה.
‫לא הקפה.
‫בית הקפה היפהפה שלי.
‫מה קורה פה? ‫-יש כאן שריפה?
‫במו ידיי. ‫-כן, אבל תראו, זה קרנף.
‫תראו, יש להם קרנף שם. ‫-צהוב? קרנף צהוב?
‫יש שם קרנף. קדימה, חבר'ה.
‫זה נראה מעניין.
‫את מנת היום, בבקשה.
‫כמה הרפתקאות שאני עובר... ‫-בסדר, אני כבר איתכם.
‫כבר מגיעה. ‫-פעמיים בירה שחורה.
‫רק רגע. ויגו, בוא לעזור לי כאן.
‫בסדר, רבותיי, ‫הקפה החדש נפתח.
‫היכנסו והכירו את הקרנף.
‫זהו אוטו, רבותיי, ‫הקרנף הצהוב היחיד שקיים.
‫וגם בחור לעניין. ‫-יש. -כל הכבוד.
‫הנה מה שהזמנתם. ‫-בבקשה.
‫נו, בוא כבר, אוטו. ‫אנחנו נאחר.
‫לאן אתה חושב ‫שאתה לוקח את הקרנף?
‫אבל אני הבטחתי ‫להביא אותו לסילה.
‫הקרנף הזה נשאר אצלי. ‫-כולם להירגע.
‫ברגע זה הקרנף החמוד ‫הולך איתי.
‫אז בואו נשיר שיר לאוטו. ‫-אבל אני חייב...
‫לאוטו יש עוד מחויבויות, ‫אתה יודע, ילדון.
‫"כי הוא קרנף כארז, ‫כי הוא קרנף כארז,
‫"כי הוא קרנף כארז, ‫וזאת איש לא יכחיש.
‫"וזאת איש לא יכחיש. ‫וזאת איש לא יכחיש".
‫למה עוד לא הלכת? ‫לך מהר לבית של סילה.
‫היא בטח כבר מחכה לך שם.
‫אבל אם לא אביא לה את אוטו, ‫היא תתאכזב.
‫היא תהיה יותר מאוכזבת ‫אם תגיע ממש מאוחר. לך!
‫סילה, אני לא חושבת ‫שהוא יגיע, מותק.
‫לא.
‫יום הולדת מעצבן.
‫שמלה מטופשת ‫וטופר המטורף והמטופש.
‫סיל!
‫שלום, ירח.
‫אני מבין למה סילה ‫חושבת שאני מטורף.
‫וזה כנראה באמת ממש מטורף ‫לצייר קרנף על הקירות.
‫ולכתוב מכתבים למישהו ‫שבכלל לא קיים.
‫נמאס לי מהחופשה הזאת.
‫לילה טוב.
‫להתראות.
‫את זה ששם, בבקשה. ‫-בהחלט, אדוני.
‫תודה על ערב נהדר. ‫תודה לכם. -היי, הולם.
‫מכיר סיפור טוב ‫לפני השינה?
‫זה מתוק מצדך, מר הולם, ‫לתת לי לגור אצלך.
‫עכשיו כשיש לי חור ‫ברצפה של הבית.
‫נעשה את זה מחר, טופר.
‫ובכן, אמרתי שנוכל להתחלף.
‫כן. וחשבתי שלעולם לא תציע, ‫מר הולם.
‫כן. אם כך, אני בטוח שזה יצליח, ‫את יודעת, פלורה.
‫תודה על הכול, להתראות. ‫-נשמח לראותך שוב.
‫עשר כיכרות, סילה...
‫כן, זה העיפרון שלי.
‫לא, אוטו...
‫אבא?
‫אבא! -טופר!
‫אבא, חזרת אליי. ‫-כן, והבאתי לך גם תוכים, חמוד.
‫שלום. -תראי, אימא, ‫אבא הביא תוכים בשבילי.
‫אני מקווה שמרשים להחזיק ‫פה חיות בבניין הזה. -כמובן.
‫גם קרנף יש לנו.
‫קרנף צהוב, זה פשוט לא ייאמן.
‫הם ישנים. -טוב, בסדר. ‫יודע מה, טופר?
‫אני בדיוק דיברתי עם הצ'יף של איי ‫פיג'וצי על קרנף מהסוג הזה, בוא.
‫מי זה בדיוק הצ'יף הזה, אבא? ‫-ישבתי עם הצ'יף של איי פיג'וצי
‫מתחת לכוכב הדרום והוא אמר: ‫"אם תמצא לי קרנף צהוב, מלח,
‫"אתן לך שלוש מנשותיי ‫היפות ביותר".
‫והנה אני חוזר הביתה לבן שלי ‫ומוצא קרנף צהוב אמיתי וחי
‫שוכב ממש לידו. ‫-השם שלו זה אוטו.
‫ואני ציירתי אותו. ‫-טוב, איך לכל הרוחות זה ייתכן?
‫טוב, אני אספר לך הכול.
‫אבל אז אוטו שתה את כל המים ‫ונהיה ממש ממש עצום.
‫ואז כולם נפלו דרך הרצפה ‫עד לבית הקפה.
‫ומפקד המשטרה ואוטו ‫חברים טובים עכשיו? -כן.
‫הוא ישן על הבטן של אוטו. ‫-כן? ומה עם העיפרון?
‫ובכן, הוא בתוך הבטן של אוטו.
‫כן. -היי, אבא. -כן? ‫-אתה נשאר לכל הקיץ?
‫אנחנו מרימים עוגן מחר בצהריים.
‫אבל לחג המולד ‫אשאר לפחות לשבוע. -או-קיי.
‫טוב, אז אני אשתדל שלא להירדם. ‫-אבל למה?
‫כי אני רוצה לספר לך גם על...
‫סילה ויום ההולדת שלה, ‫ואוטו היה המתנה שלה.
‫ועוגה. ‫-כן, ילד טוב של אבא. תנוח קצת.
‫מתוק שלי.
‫אבא? ‫-אוטו?
‫טוב, איפה הקרנף הזה? ‫-נראה שאוטו נעלם.
‫אוטו שוב נרדם? ‫אני אפילו לא ידעתי שהוא התעורר.
‫לא, לא, ‫תרחיקו את החיה הזאת מכאן!
‫לא! -אוי לא! ‫-תרחיקו אותו מהמקום הזה.
‫בית הקפה שלי, בית הקפה שלי!
‫ויגו, מה אמרתי לך ‫על לצאת מהחלון?
‫טופר, זהירות!
‫תירגע, קרנף, תירגע.
‫ויגו, אתה בסדר? ‫בן שלי, אני דאגתי לך כל כך.
‫זהירות, טופר.
‫קדימה, טופר. ‫-זאת חיית פרא, ויגו שלי.
‫אבא. -כן? הוא יצור פראי.
‫אתה חושב שהצ'יף ‫היה רוצה את אוטו?
‫כן, למה לא? ‫הוא היה רוצה מאוד.
‫רק רגע, מי לוקח את אוטו?
‫הצ'יף של איי פיג'וצי ייתן בעבורו ‫שלוש מנשותיו היפות ביותר.
‫אתה חושב שאוטו ירצה לגור שם?
‫אוטו יאהב לגור בפיג'וצי. ‫-רק רגע, איפה זה הפצ'-פיצ'אי...
‫האיים האלה? -באוקיינוס בנגה, ‫מקום יפהפה. -אני מבין.
‫הוא נחמד ורגוע עכשיו. ‫ילד טוב, אוטו. קח עוד ביס.
‫אבל מה יהיה איתי? ‫כלומר, אני אהיה קצת לבד בלעדיו.
‫הצ'יף יזדקק ‫לשומר קרנפים מקצועי.
‫אתה חושב? מעניין מי יכול להתאים.
‫טוב, זה יכול להיות ‫מפקד המשטרה.
‫מפקד המשטרה? טוב, זה אני.
‫כן, אני יכול להיות שומר הקרנפים ‫בפג'ו, פוג'ה.
‫באיים היפהפיים האלה.
‫כן? -כן, זה נשמע כמו העבודה ‫הכי טובה בעולם.
‫והצ'יף גם ייתן לך ‫שלוש מנשותיו היפות ביותר.
‫טוב, אני חושב שאחת זה יהיה...
‫טוב, תוכל לדבר על זה ‫עם הצ'יף בעצמך.
‫אהוי, מלח. ‫-שלום גם לך.
‫עוד קצת, עוד קצת, עוד, עוד, זהו.
‫להוריד אותו לכאן, לאט, קדימה. ‫עוד קצת, עוד.
‫אני רוצה להודות לך על העבודה ‫הטובה. זה מאוד חשוב לי.
‫למטה, רק למטה עכשיו. זהו זה. ‫יפה מאוד. -גם למעלה, עוד קצת.
‫נו, קדימה, קדימה, תגמרו את זה ‫חזק. -מצוין. -אין לנו את כל היום.
‫אני רואה שהם מעלים קרנף נוסף ‫לספינה הזאת שעוגנת שם.
‫פלורה, זה אוטו. ‫-טוב, אני לא חושבת שיש לי מוטו,
‫אבל אם אתה מתעקש, "שיהוק ‫ביממה מועיל לרפואה שלמה".
‫אני לא חושב שזה נכון כל כך. ‫-מה בפח? -לא!
‫זה לא שיהוק. ‫-אתה סובל משיהוקים, מתוקי?
‫לעצור!
‫אתה ראית את זה, ויגו? ‫הוא ממש קרץ לי.
‫חשבתי שנפלו לך השיניים ‫באוקיינוס האטלנטי.
‫זה נכון, ילדים. אלה החדשות.
‫הן ממדגסקר, ‫עבודת יד של אמן.
‫טוב, אז אם תצטרכו שיניים חדשות, ‫סעו למדגסקר.
‫או אולי זה היה במאלמו? ‫-אפשר לראות?
‫הלוואי שלאבא שלי היו כאלו.
‫ובכן, אני מאמין שיהיו לו יום אחד. ‫-נהדר. זה יהיה גדול.
‫אוכל לשאול אותן כשאתחפש.
‫גם אני יכול לשאול? ‫-קח אותן מאבא שלך, ג'ייקוב.
‫כולם לעלות, להרים מפרשים ‫לאיי פיג'וצי. כולם לעלות!
‫אני חושב שאתה חייב לעלות. ‫-האם אני חייב?
‫הם יוצאים לדרך.
‫אבל אם אוטו ומפקד המשטרה ‫יהיו שניהם יחד על הספינה,
‫לא יהיה מספיק מקום בשבילי. ‫-כן, אבל... מה?
‫אני יכול להישאר כאן. ‫ולבלות את הקיץ אתך.
‫יש, אבא!
‫אבא? ‫אז יכולנו, נוכל...
‫תוכל לבוא איתי ולחפש דברים? ‫לשפץ את העגלה?
‫ואולי יש שם עוד עפרונות קסומים ‫בתוך היער. -לאט, לאט, טופר.
‫יש מספיק זמן. ולא היה משהו ‫ששכחת לעשות אתמול בלילה?
‫הספקת להגיע למסיבה של סילה?
‫לא, הגעתי מאוחר מדי.
‫אני אמור לתת לה את אוטו, ‫אבל... אבל...
‫רגע, אותך או את אוטו היא הזמינה?
‫אני חושב... אותי! ‫-כן.
‫אני צריך לזוז.
‫זהו זה. ‫"הקרנף הצהוב" עכשיו פתוח.
‫אני ואוטו הראינו לעיר הזאת ‫איזה קפה נהדר יש לי.
‫ככה אני תמיד אמרתי.
‫אוטו הוא בחור כארז. ‫ניתן לחיות לחיות.
‫ואפשר להגיד שהן בהחלט חיות.
‫היי, סילה. ‫-מה אתה רוצה?
‫מצטער, טוב? חשבתי שאוכל לבוא ‫רק אם תהיה לי מתנה מיוחדת.
‫אבל זה לא רק בגלל המתנה. ‫נכון, סילה?
‫כל השנה אני מקווה ‫שתזמיני אותי ליום הולדת שלך.
‫מה, באמת? ‫-כן. וכשסוף סוף זה באמת קרה,
‫הגעתי מאוחר מדי.
‫את באמת חושבת ‫שאני מטורף, סילה?
‫אבל בקשר לאוטו, ‫הוא באמת באמת קרנף אמיתי.
‫תראי, זה הוא שם בספינה. ‫-זה לא קרנף, טופר.
‫זאת רק ספינה רגילה.
‫אתה מטורף, טופר.
‫ואני דווקא אוהבת ‫שאתה כזה מטורף.
‫ברצינות? אז זה טוב להיות ככה? ‫-טוב, לפעמים.
‫את עדיין רוצה חיית מחמד ‫ליום ההולדת שלך?
‫כן, אבל בלי קרנפים.
‫מה, התוכי בשבילי, טופר?
‫אתה סופר מטורף, טופר. ‫-כן, ואת סופר חמודה.
‫סופר מטורף?
‫תרגום והפקת כתוביות: ‫אולפני אלרום