זמן הוא דבר משונה.
יום אחד את ילדה קטנה שרצה מהר לעבר עתיד לא ידוע,
ואז פתאום את בוגרת
שלא בטוחה מי את ומה את עושה.
את רוצה לחזור לזמן שבו הכול היה פשוט.
תארו לכם שיכולתם.
אולי נחזור לראות את עצמנו כאנשים צעירים יותר.
עדיין אנחנו, אבל שונים.
גיליתי שהשעון כאן בפנים
חשוב יותר מהשעון שם בחוץ.
השעון שנעצר כשהרגע יפה.
כאילו היקום מבין שאת מנסה להחזיק בו.
ואם הייתי אומרת לכם שאפשר לחזור,
אבל זה לא ישנה את העתיד?
אולי נחזור בכל זאת רק כדי להיזכר.
לנסות להיאחז ברגעים האלה.
נניח שיכולתם? הייתם חוזרים?
- מלון פיגרואה -
היי, אתם רוצים להצטלם לספר המחזור? פשוט...
אתה חייב לצלם.
הם תמיד מסרבים, אלא אם כן אתה נותן להם סיבה להסכים.
אוקיי, אני לא מכיר אותך.
אני יודע שאתה משתמש במד אור פנימי.
אי אפשר לסמוך עליהם, הם פחות אמינים.
האיכות לא מעניינת אף אחד חוץ מאשר אותי.
אני יכול לראות את זה? -כן.
זו מצלמה של מתחילים. אחליף לגוף יותר טוב.
איך נשף הסיום שלך?
טוב? מצוין? נורא?
הוא נגמר.
נו כבר.
הכול בסדר?
אני בסדר גמור.
לא נכון.
נראה שאת עומדת להתפוצץ.
את אימא של מישהו?
זה אומר שהיה צריך להיות לי ילד בן 12.
נראה שלא.
זה היה נשף הסיום שלך?
כן. "אלף לילה ולילה".
אני חושבת שהנושא שלנו היה משהו כמו "מתחת לים".
אנחנו בתולות ים או רקדניות בטן.
בולשיט סקסיסטי רציני, לדעתי.
לא באמת משנה מה השנה או מי בא,
הנשף הזה הוא כמו כל נשף.
אין לך בת זוג בנשף.
זה בטח בגלל בת.
אולי היא אמרה לא, אולי היא באה עם מישהו אחר...
היא לא אמרה לא. -כי לא הזמנת.
אני לא מדבר עליה. -מה, אני אספר לחברים הזקנים שלי?
אין מה להגיד, היא לא בקטע שלי. היא עם איזה משעמם אחר.
את יודעת, מפה והלאה זה רק נעשה יותר גרוע. הרבה יותר גרוע.
זה, מה שאת מרגישה עכשיו,
יוכפל פי עשר כשתהיי בת 34,
כשאת כבר לא החתיכה הצעירה.
אבל זו לא את.
זה עוד לא צריך להדאיג אותך.
שיהיה לך לילה טוב.
גם לך. אז אתה הנחמד בסיפור הזה.
אתה אומר את זה כאילו זה רע. -לא, זה לא רע.
אבל אתה מנסה להגיד שזה לא טוב.
אתה סתם חושב על זה יותר מדי.
הן, נשים ונערות, הן לא רוצות נחמד.
הן רוצות מישהו יוצא דופן.
הן לא רוצות חיבוק, הן רוצות אגרוף בלב. אתה מבין?
הבנת.
הנה החברה שלי. להתראות.
היי.
אקח אותו דבר, וגם את שלה, תרשום על החשבון שלי.
בעלך יודע שאת כאן לבדך?
ראית את הילדים? כן, הרגע ראיתי אותה.
כן, גם אני ראיתי אותו.
אתה זוכר איך הרגשנו כשהיינו צעירים כל כך?
הזיכרון שלי קצת מטושטש. תצטרכי להזכיר לי.
היה איזה בן שיצאתי איתו בתיכון.
והתברר שהוא מניאק אדיר, אבל...
היה בו משהו מפתה.
איזו תכונה שפשוט משכה אותי אליו נגד רצוני.
כלומר, הוא נשמע מושלם, אבל...
אני יודע שלסיפור הזה אין סוף טוב.
כמו שגיליתי, לא התאמנו זה לזה בכלל.
אז הבטת בו וראית עתיד שלא רצית בו.
אולי הוא היה מתבגר ונעשה אדם מדהים,
אבל לא יכולתי לדעת, כי באותה תקופה הוא היה האדם הלא מתאים.
טוב, אני מרחם עליו.
כן. ברור.
אני לא הקרבן פה.
פשוט דרכו לי על הלב שוב ושוב.
כן, טוב, אני בטוח שגם לו לא היה קל.
אתה יודע מה, אני בספק אם קרה אי פעם...
שהוא לא ישן בגלל הפרידה שלנו.
בגלל משהו. בגללי, בגללנו...
אני לא ישנתי הרבה לילות בגללנו. הרמתי לך להנחתה. הייתי צריכה לדעת שזה יקרה.
אני צריכה ללכת. -ליז, לא.
ליז... -תודה על המשקה.
תעצרי.
ליז!
איפה היית? כולם כבר למעלה.
אני הולכת הביתה, אני גמורה, גמרתי עם הנשף.
לא, את באה איתי לאפטר פארטי.
את תהיי היחידה שלא תבוא.
לא כדאי לך להיות האדם הזה.
דייב יהיה שם.
אין לי שום בעיה להיות האדם הזה.
תעצרי, תעצרי.
אני באמת שומעת את הקול הזה?
אם לא תבואי, הוא ניצח.
ברכות, הוא הרס לך את הערב.
ואת קוראת לעצמך פמיניסטית, או...
מה אני אמורה לעשות?
את תעכסי לך למסיבה.
לעכס. -כן.
העיכוס חיוני.
ותפילי את המיקרופון,
וכך כולם יראו את המיקרופון כמו שהוא באמת.
את תיהני, דייב ירגיש מטומטם...
וזהו זה.
להפיל את המיקרופון, מה זה אומר?
תפילי אותו.
אני לא מבינה למה הכוונה. -תפילי אותו נמוך.
בואי. אלוהים. -מה, את, פשוט...
הגיעה השעה.
אין לי ברירה, מה? -לא. אין לך.
אתה גם לא יכול להביא את זה.
תראה!
שמע, הן ממש בחנו אותנו.
הן אפילו לא הסתכלו עלינו.
שמע, אני לא זקוק לשליליות שלך.
בסדר, אני זקוק לתקווה.
נשף הסיום הוא רמאות.
יש לך קיץ שלם לסקס ראשון.
לא. הזמן שלי אוזל.
אתה רואה את החליפה הזאת? -החליפה?
חליפה יפה. -כן, זה קורה.
קדימה, בוא נלך.
אז הם היו ביחד אולי שעתיים בסך הכול.
היי. -הי.
אז מה אתן עושות בקיץ?
ההורים שלי מכריחים אותי להצטרף ל"תגלית".
מגניב.
זו לא סיבה למסיבה, אבל...
אני עושה המון דברים.
אני נוסעת לטיול תרמילאים באירופה.
לונדון, מילנו, ברצלונה, כל מקום, אז...
לא סיפרת לי את זה.
אני ממש מקנאה. הייתי מתה לנסוע.
מתי את מתכוונת לנסוע?
עדיין מתכננת, לא יודעת.
מה אתה תעשה בקיץ?
רק איזו תוכנית של צילום עיתונות.
רגע, אז אנחנו גומרים ללמוד ואתה חוזר לבית ספר?
זה לא בית ספר.
אני עוד לא יודע אם התקבלתי.
זה היה נשף הסיום הגרוע בכל הזמנים.
ובזבוז זמן גמור.
בשום פנים ואופן לא. אתם תמיד בוחרים את התמונות הכי גרועות לספר המחזור.
אין אפילו תמונה אחת שלך בספר המחזור.
בדקתי.
זה לא אומר שמותר לך לצלם את מי שבא לך.
אוקיי, מצטער.
הגענו.
ליז!
מה הסיפור, באמת?
ארגנטינה.
חשבתי שהחלטנו לא לדבר על זה.
אולי אני כן רוצה לדבר על זה.
היינו בהפסקה.
המצב היה כזה, נקרתה בדרכך הזדמנות,
ואתה ניצלת אותה.
את לא יכולה להגיד שאת רוצה מרחב, ואז להשתמש בזה נגדי.
זה יפוצץ לך את המוח עכשיו,
אבל היקום לא סובב סביבך.
לא?
אני חוזרת בי.
לאגו שלך יש בהחלט כוח משיכה.
אני אומר שלום, אני מזמין אותך לשתות,
ואז פתאום, החומות מתרוממות.
החומה הגדולה של אליזבת.
אני חייב להגיד שאת, גברתי, מבאסת.
את מבאסת. -אני מבאסת.
בסדר, לילה טוב.
את לא יודעת את כל העובדות... -זה לא קשור לעובדות.
לא, זה קשור לרגשות.
וכרגע אני מרגישה משהו בין בחילה לעוד בחילה.
תשמעי, בחילה, אני צריך להראות לך משהו מגניב.
שמעתי משהו ממה שאמרתי?
אני יודע, אבל יש לי משהו ממש מגניב להראות לך.
בואי. -אני לא הולכת לשום מקום.
אני אעשה את הדבר הממש מגניב הזה בעצמי.
אני לא הולכת לשם. -זה ממש כאן.
זה ממש מגניב. -באמת?
כן, בואי. -בהצלחה, תיהנה.
בחייך, בואי איתי. -שיהיה לך לילה נפלא.
בבקשה בואי איתי. -אני לא הולכת איתך לשום מקום.
אני הולך לרדת לכביש.
זה יהיה אולי הדבר הכי חכם שתעשה הלילה.
לך על זה, דרו!
תעשה את זה, תידרס לך. -אני אדרס.
תעשה את זה. נראה אותך.
אם לא תבואי, זהו זה. -אתה כזה טיפש.
כן. דרך צלחה, חיים.
אתה באמת צריך להיזהר.
היי, בחייך.
זה מגניב בטירוף, בואי.
בואי נלך. -לאן?
רק מעבר לכביש.
בואי איתי, בבקשה.
בבקשה.
יופי. בואי נלך.
אני לא רצה. -רוצי, תעלי על הגב שלי.
היי, תשתי.
לא תרצי לזכור כלום מזה.
מה זה? -לא יודעת.
תפסיקי להסתכל עליו.
הוא צרה צרורה. תשכחי ממנו ובואי לרקוד איתי.
אני צריכה להשתין.
אני אחזור, אוקיי? -אוקיי.
לאן אתה הולך? חשבתי שתעזור לי.
אעזור לך. אני פשוט צריך לעשות משהו קודם.
אתה הולך לדבר עם הבת שאתה מאוהב בה?
לא, זה שום דבר, לא משנה.
לך על זה.
כן? -כן, קדימה.
תשיג אותה.
אני בשירותים. -זה אני.
אמרתי שאני בשירותים. -אמרתי שזה אני.
אני באה.
אנדי, מה הקטע, מה אתה רוצה?
את לא בשירותים.
ואם מישהו היה מת מהתפוצצות שלפוחית?
אז זו הייתה הבעיה שלו.
שמת לב שהחדר ההוא קטן, שיש המון אנשים,
ולכן הרבה פחות אוויר לנשימה?
את עומדת לעלות באש ספונטנית?
זה תרגיל נשימה.
אני יכול לשאול אותך משהו?
למה את מדברת איתי כאילו לא רכבנו על אופניים כל יום
כשהיינו בני שמונה?
כי אנחנו כבר לא בני שמונה.
אבל את עדיין אותה בת.
בזה אתה טועה ממש.
את יודעת, דייב הוא לוזר.
יש לו רמת משכל של סנאי שמן.
יש לך בעיה איתו?
כן, הוא דחף אותי לתא שלי בכיתה ט'.
זה לא קרה.
אולי קרה, אולי לא קרה. -לא קרה.
לא קרה.
העניין הוא שאני לא צריך טרגדיה אישית
כדי לדעת שדייב פירס הוא אידיוט מושלם.
אני לא יוצאת איתו כבר, אז זה לא משנה.
אבל זה כן משנה, כי יצאת איתו מתישהו.
לידיעתך, סנאים שמנים הם בהחלט יותר חכמים מדייב,
ואני יודעת את זה מניסיון אישי.
זו הבי שאני מכיר. -סתום.
נראה לי שאנחנו צריכים לחזור לשם.
אתה מוזמן ללכת. את מוזמנת ללכת.
קודם הגברות.
לעזאזל עם הלילה הזה.
פשוט מזעזע.
בסדר, לכי על זה.
איך שכנעת אותם להכניס אותך?
אמרתי להם שאני צריך מקום מיוחד כדי להציע נישואים לחברה שלי.
חכם מאוד.
זה אולם רפאים.
רוחות רפאים צופות בסרטי רפאים.
לכל דבר הזמן שלו.
אחת, שתיים, שלוש, ארבע,
חמש, שש...
שבע.
זה מספר המזל שלי.
לא משנה איפה יושבים, אלא ליד מי יושבים.
אני זוכר את הקיץ הראשון.
אני רציתי ללכת ל"ביג לבובסקי" אבל את התעקשת על "באפלו 66".
אמרת לי שאתה אוהב את הסרט הזה. -אהבתי.
כעסת כל כך,
כי רצית לראות את האחים כהן.
את תמיד רצית לראות סרטים שאף אחד לא שמע עליהם.
אני אוהבת מפסידנים. -או סרטים זרים בלי כתוביות.
החלק הכי טוב היה לשבת בשורה האחרונה
ולהמציא את כל הדיאלוג,
ואצלך כולם נשמעו כמו מאפיונרים.
תמיד אמרת דברים כמו,
"בואי הנה, גברת קטנה, בואי תירי בטומי גאן שלי."
ואני ניסיתי להכניס להם לפה מילים גסות
רבות ככל האפשר.
גסות בלשון המעטה. -טוב נו...
"להציל את טוראי ראיין", שלוש פעמים.
יש המשפט הזה שהוא אומר לאשתו,
"תגידי לי שחייתי חיים טובים."
"תגידי לי שאני אדם טוב."
הורס.
הצצתי בך, ואתה בכית כל הזמן.
ואז ידעת.
ואז ידעתי מה?
שאת רוצה לנשק אותי.
מה דעתך על זה?
חמש וחצי השעות בין כאן לפאלו אלטו.
כל הזמן שישבתי במכונית וחיכיתי,
וכל הזמן שבו לא ראיתי אותך
לעומת הזמן שראיתי.
מה שאת לא זוכרת, אבל אני זוכר,
זה שברגע שנכנסת לבית,
היית כל כך מאושרת שעשית את זה ששכחת את כל השאר.
לא.
פשוט לא רציתי שתרגיש אשם על שהכרחת אותי לנסוע עד שם.
ככל שהזיכרון מאושר יותר,
כך סביר יותר שלא תזכרי אותו.
אוקיי, אתה יודע...
אני יכולה לספר לך סיפור, ואתה יכול לספר לי סיפור,
או שאנחנו פשוט יכולים ללכת איש איש לדרכו ולסגור עניין.
היי, אתה בצוות ספר המחזור, נכון? -כן.
מה? -כן.
אתה יכול לצלם אותנו?
לא.
בחייך, מקפארלי, פשוט תצלם.
זה מקפארלנד.
לא משנה, פשוט תעשה את זה.
היי, אני הולכת, אבל תודה.
אנחנו רק ידידים.
מה שתגיד. היא לא מי יודע מה.
אתה יודע מה, אולי אצלם אתכם?
שכחתי, לא הבאתי את הסרט שמתאים לדפוקים.
מה?
אמרתי שלא הבאתי את הסרט שנחשף לדפוקים.
מה קרה? -אתה כזה מניאק, דייב!
קח את החברה שלך וצא מפה.
נהדר.
זה היה גדול.
זה כואב? -זה לא שבור.
קח.
תשעין את הראש לאחור.
יותר טוב? -מעולה, תודה.
ברכות, עצבנת את כולם שם בפנים.
לעזאזל.
נכון, הוא אידיוט, למי אכפת?
שיזדיינו כולם.
באמת סליחה, חלקנו לא נוסע לפאלו אלטו.
חלקנו תקועים עם האידיוטים האלה עד עולם,
כי חלקנו לא התקבל לסטנפורד,
או לקולג' שנותן מלגות או לאיזשהו מקום.
חשבתי שאת נוסעת לטיול באירופה.
שיקרתי. אני תקועה כאן.
למה לשקר בעניין כזה?
מה אתה חושב שאני עושה בקיץ?
אני עובדת ב"ניו בוורלי",
זה מה שאני עושה.
זה הסוד הגדול.
תעשי את זה.
לא. -תעשי את זה.
אין לי אפילו בגדים להחלפה.
את באמת פוחדת עד כדי כך? זה אפילו לא כל כך עמוק.
אתה יודע שאני לא יודעת לשחות.
אם תתחילי לטבוע, אציל אותך. כבר עשיתי את זה בעבר.
אלוהים אדירים.
חשבתי שהפסקת. -באמת הפסקתי.
הוא יודע על זה?
אנחנו עדיין עושים את זה?
אולי הוא מרגיש אחראי.
עד כמה שזה נוגע לתכונות מגונות, עישון הוא היום כמעט וינטג'.
לו יש מגונות יותר.
כמו מה? -גאווה, למשל.
אה, ואנוכיות.
לפעמים זה משתלט עליו.
ומה הוא היה אומר עליה?
מה אתה חושב שהוא היה אומר? -אין לי כוונה להיכנס לזה.
כי אני לא אנצח עם השאלה הזאת.
אם אין לך משהו שלילי להגיד, אשמח לשמוע.
אני פשוט יודע לא ליפול בפח.
ואתה חושב שאני נהנית לריב.
אני רוצה להגיד משהו.
אני יודע שאכזבתי אותך בעבר ו...
אני רוצה לפצות אותך איכשהו.
יש רק נשף סיום אחד.
יש כמה נשפי סיום שרוצים.
בואי נעשה מהלילה הזה נשף סיום, אמיתי.
בואי נעשה את הנשף המזוין הכי טוב שיש.
אין שום סיבה שלא תנסי.
זה רעיון טיפשי כל כך.
אבל רע?
איך אתה מציע לעשות את זה?
תני לי לחשוב.
את סומכת עליי?
אז בואי נעשה קצת צרות. -מה?
בואי נעשה קצת צרות.
תופסת.
דרו... -את אמורה לרדוף אחריי.
תרדפי אחריי!
נו. -אלוהים.
לא כל כך נורא שתישארי פה הקיץ.
אתה לא יכול להיות במקום אחר?
אני לא באמת צריכה שתהיה כאן ותנסה לשפר לי את מצב הרוח.
אני יכולה לראות את זה?
זה מסובך.
אין פה מיקוד אוטומטי ודברים כאלה.
קרוב לוודאי שאבין איך זה פועל.
אני רק רוצה לראות אותה.
היי, אל תשברי אותה.
שוב.
התריס שבור.
תני לי את המצלמה שלי.
אני... תני אותה.
אני לא...
ניצחתי.
ברכות, הפכת אותי למנודה.
עכשיו אני במעמד שלך.
במעמד שלי.
תנתחי את זה בשבילי. -בחרת להיות החריג.
אתה נהנה להסתגר במגדל האינטלקטואלי הפצפון שלך,
כדי להסתכל מלמעלה עלינו ה...פיונים.
זו מילה נאה.
שחררתי אותך מהסנובים האלה.
בתוך עשר שנים כולם יעבדו בתור שרתים
בתיכון שלנו, כולם.
היו איזה 40 איש במסיבה הזאת.
זה יהיה תיכון ממש נקי.
מה?
שוב יורד לך דם מהאף.
הנה.
זהו.
תודה.
יותר טוב?
נהדר.
בטח היית בתרדמת מחורבנת אם יצאת עם דייב.
אוקיי, דייב היה דווקא נחמד.
נחמד, זה הסטנדרט שלך?
נחמד ונוטה להתפרצויות אלימות מאוד.
אני לא רוצה לדבר איתך על זה עכשיו.
בסדר, אל תדברי. -לא אדבר.
היי. היי.
האף שלך נראה מוזר. -שתוק.
שתוק אתה.
אני צריכה ללכת לשירותים. -גם אני.
דייב נעשה מוזר כי הייתי עם אנדי,
אנדי אמר לדייב שהוא אידיוט, דייב הכניס לו אגרוף.
אני השתנקתי, כולם השתנקו,
ואז זרקו אותנו מהמסיבה, ועכשיו אני כאן.
נראה לי שהוא מחבב אותך.
מה? לא, אני והוא לא זוג.
את יודע מה? גם אני הייתי כמוך.
תמיד שכנעתי את עצמי שלא אכפת לי כשהיה אכפת לי.
באמת היה אכפת לי, אבל כל הזמן הסתרתי את זה.
יש בזה הרבה כאב לב.
היית עושה משהו אחרת?
לא יודעת, זה היה בלתי נמנע.
ומה שאת לא מבינה
זה שאת לא יכולה לבחור אם להיפגע. את פשוט נפגעת.
אני מבינה את זה. באמת.
אז מי הבחור הזה שם בחוץ?
כן, זה חסר טעם, אני לא שומע כלום.
בטח מדברות על ההבדלים בין נערים לגברים.
רגע, איך אתה יודע את זה?
לא אמרתי את זה ברצינות.
זו הבת שסיפרת לי עליה? היא חמודה.
למה חיי האהבה הלא קיימים שלי מרתקים אותך כל כך?
כי אתה מזכיר לי את עצמי בנעוריי,
חרא קטן שמתרוצץ כאילו הוא יודע הכול,
כשבעצם הוא לא ידע כלום.
מצחיק גם כמה אתה גרוע בזה,
אז אתה זקוק לכל העזרה שתוכל לקבל.
אני לא זקוק לעזרה שלך.
אני חושבת שאת צודקת, זה כן משתפר.
אני פשוט עוד לא חייתי כל כך הרבה זמן.
אילו יכולת לראות את עצמך בעוד חמש או עשר שנים,
ההשקפה שלך הייתה משתנה.
את נשמעת בטוחה בקשר לעתיד שלי, וזה קצת מפחיד.
אני רק אומרת שלא מתאים שתהיי צינית כזאת.
לפחות עדיין לא.
אף אחת לא תחכה עד שתבין מה אתה מרגיש כלפיה.
לעולם לא.
אתה לא צריך לחבב אותי כדי לדעת שאני צודק, אבל אני צודק.
אני אפילו לא יודע אם אני מחבב אותך. -גם אני לא יודע אם אני מחבב אותך.
בוא נלך.
איך הייתה שיחת הבנות? תגלי לי את הסודות?
לימדתי אותה איך להכניס סנוקרת. אתה רוצה שאראה לך?
אז איפה הנשף הזה שדיברת עליו?
אתה באמת צריך להזדרז. -הוא כאן.
נהדר, זה שבור.
אתה יכול להזדרז ולבחור כבר משהו?
אי אפשר ליצור בבואה.
האור לא פוגע בעצמית.
בלי תריס עובד, הדבר הזה הוא סתם חתיכת זבל יקרה מדי.
זו רק מצלמה.
זו לא רק מצלמה.
זה שריד למה שהיה פעם.
אנשים נהגו לעצור ולהביט סביבם.
הם היו צריכים להתייחס.
כל אחד יכול לצלם 15 תצלומים ברצף.
מה זה אומר על האמנות?
אתה קצת רומנטי.
מה האלטרנטיבה?
האלטרנטיבה היא להיות צינית כמוני.
שום דבר לא מאכזב אותך,
כי הכול מאכזב ממילא.
בת כמה את? -תשעים.
היה קשה.
נראה כמו מקום נהדר לחתונה.
אילו אנשים רק ידעו שנישואים הם ההתחלה
של מסע ארוך ואכזרי לסבול את האדם שהם חיים איתו.
את מדברת מניסיון? אולי אצלך המצב טוב יותר?
לא, פשוט יש לי ציפיות נמוכות יותר בנוגע למה שגורם לי אושר.
ברכות על ההתפשרות.
לא, אני פשוט... אני מצפה למישהי שאוכל להדיח איתה כלים,
לכבס, לצפות בסרט ולעשות סקס.
בערך בקביעות.
לפחות זה מה שרוב הגברים חושבים.
זה הרבה יותר מזה.
במציאות, ביום-יום, זהו זה.
אבל את רוצה רומנטיקה,
מערערת, משנה חיים.
כך צריך להיות. -ולפעמים זה כך.
ורוב הזמן זה לא כך.
את רוצה את הנסיך שלך על סוס לבן.
הייתי נסיכה ביקום אחר.
היית פשוט צריך לצלם אותו כמו שהוא ביקש.
לא הייתי צריכה שתריב איתו בשבילי.
לא רבתי איתו בשבילך. רק אמרתי לו את האמת.
ותראה איך זה התפתח.
נהדר. מצלמה שבורה,
אגרוף בפרצוף...
האמת תמיד מנצחת.
אם לא עכשיו, אז בעתיד.
תראה את זה.
כן, פיזיקה, את מבינה בדברים כאלה.
זה שאתה לא מבין לא אומר שאתה לא יכול להעריך
את המדהימות של זה.
אני מתפעל. אתה צריך להתפעל.
מה שמגניב בזה הוא שהמזלגות האלה
פועלים בניגוד לנטייה הטבעית שלהם
לנוע כלפי האדמה. הם מתנגדים לכוח הכבידה.
קוראים תיגר על חוקי הפיזיקה, על השולחן הזה הלילה.
סליחה.
צ'יפס בשבילך, ופנקייקס עם ריבה.
תיהנו.
השנה הבאה תהיה בזבוז כזה של החיים שלי.
את יכולה לחשוב עליה...
בצורה קצת יותר חיובית.
באופן כללי. -אוקיי.
בבקשה, האר את עיניי.
בתור התחלה, הצ'יפס האלה טעימים מעל הממוצע.
האווירה פה נעימה, המלצר שלנו היה נהדר.
הוא מילא את הכוסות שלנו במהירות.
יש הרבה מה לומר בזכות הרגע הזה.
אוקיי.
אוקיי, מר חיובי.
זהו זה. -זהו מה?
זה השיר האהוב עליי.
כדאי לך לנסות.
את שומעת את זה?
אני שומעת.
תרקדי איתי. -לא.
את לא יכולה להתכחש לשיר הזה. את מכירה את השיר הזה.
לא.
תחשבי על זה כעל הנאה. את עדיין יודעת ליהנות, לא?
לא, אני לא יודעת לרקוד, ואני לא ארקוד.
לא ארקוד.
אני לא יודעת מה אתה עושה.
את קצת מבוגרת וחלודה, אבל לא נראה לי שאת אבודה.
בבקשה. -אני יכול ללמד אותך.
אל תכריח אותי לרקוד, בבקשה.
אלוהים.
זה בסדר?
את מחזיקה אותי קצת בנוקשות, כמו שמחזיקים קיפוד.
אתה באמת קיפוד. - מלך הקיפודים.
באמת עבדת על זה.
חמקתי החוצה בערבים ובסופי שבוע.
אז כאן היית.
רק עוד תחנה אחת, אני מבטיח.
הנה. זה המקום.
רואים מפה את הבריכה.
משהו שייחרט לך בזיכרון.
זהו? זה כל מה שתיתני לי?
לא אוכל לעזור לך אם לא תגידי לי מה קורה.
זה היה נשף טוב, זה פשוט לא פותר שום דבר.
זה סוף הסיפור?
את פשוט תרימי ידיים?
זו לא אחת הכתבות שלך, דרו.
חשבת שהחזרה הנה פשוט תפתור הכול
ותשפר הכול?
ליז, אני לא יודע מה לעשות.
אני לא יודע לאן ללכת.
אני מרגיש שניסיתי הכול, ואת לא מאושרת.
דרו, אני לא סומכת עליך יותר.
את אף פעם לא סומכת עליי או שאת לא סומכת עליי?
אני לא סומכת עליך, וחשבתי שאסמוך.
את לא סומכת עליי?
אתה יודע מה? אף פעם לא תשתנה.
אנשים לא משתנים. לא.
אולי הם מתבגרים קצת,
אולי הם משנים את דעותיהם, אבל הם לא משתנים.
עמוק בפנים הם תמיד יהיו בדיוק אותו דבר.
ואתה אף פעם לא תשתנה.
אני לא יודע מה לעשות.
ניסיתי.
באתי הנה ורציתי לזכור למה התאהבנו.
אבל לא הבנתי.
כל הדבר הזה היה רעיון מטופש כל כך. לחזור הנה?
אלוהים, אני כזאת טיפשה, כי זה פשוט קשה מדי.
נישואים אמורים להיות קשים.
אתה רוצה לדעת מה קשה?
בזמן שאתה בחוץ, עושה מה שאתה עושה.
אני מתעוררת במיטה ריקה.
אני מכינה ארוחת בוקר, אני יושבת מול ריק,
כי אני לגמרי לבד. איפה אתה?
ואני חוזר הביתה לראות אותך, ואת לא שם.
להיות עם מישהי...
זה מה שאתה לא מבין. אני שם, מחכה לך.
את לא כאן.
יש לי שאלה אליך.
כמה לבד הרגשת בארגנטינה?
למה זה תמיד חוזר...
לארגנטינה, למה?
כי אז הפסקתי לסמוך עליך.
אז הפסקתי לסמוך עליך, דרו.
בגללך הרגשתי לבד כמו שלא הרגשתי כל החיים.
ולא נראה לי שאתה מצטער.
אני מצטער... -זו רק מילה.
דרו, זה כל מה שזה. -אני מרגיש את זה!
זה לא מספיק לי. -אני מצטער!
מילים לא מספיקות לי. -אבל את מספיקה לי.
זהו זה, גמרתי. -את מספיקה לי.
אני לא מסוגלת. גמרתי. -את מספיקה לי.
לי, את צודקת, אנשים לא משתנים.
את אף פעם לא סומכת עליי. את לא מאפשרת לי לחדור את החומות שלך.
את לא משתנה, אף פעם לא סמכת עליי, ואף פעם לא נתת לי הזדמנות!
אני לא רוצה להיות נשואה! -יופי, שנינו מסכימים על זה.
אני ואת לא רוצים להיות נשואים,
אנחנו כבר לא נשואים.
כולם מאושרים... אני מאושר... פאק!
פאק.
אז למה השנה הבאה תהיה הגרועה בחיים שלך?
כבר אמרתי לך.
כמה מהחברים שלך נשארים כאן.
זו לא הנקודה.
העניין הוא ללכת למקום אחר.
אוכל להיות מישהי חדשה, מישהי טובה יותר.
כשהייתי בת 11,
תכננתי את כל החיים שלי, עד גיל 40.
הייתה לי תוכנית גדולה.
חשבת פעם להרפות?
מה זה אומר בדיוק, "להרפות"?
העתיד, לא לחשוב עליו.
זה מה שאתה עושה? -אני מנסה.
זה לא כל כך פשוט.
ואם דווקא כן?
זה שאתה מציג את זה כקל, לא אומר שזה קל.
זה שאני מציג את זה כקל, לא אומר שזה לא קל,
ושאת לא יכולה לעשות את זה.
אולי אנסה את זה מתישהו.
קדימה, בואי ננסה משהו.
לא, אתה משונה.
קדימה, קומי.
מה אתה עושה?
עשיתי את זה כל הזמן לפני שהתכוננתי לפסיכומטרי.
עכשיו את.
לא.
אני איראה מטומטמת. -נהיה מטומטמים ביחד.
לא יודעת.
אם תיכנעי ללחץ החברתי הפעם,
אני נשבע שלא אספר לאיש.
לא, אבל כזה, ברצינות.
אל תסתכל עליי. תפסיק.
ברצינות, תפסיק.
מצטער, עשית את זה?
אנדי, בחייך. -אפילו לא שמתי לב.
אני כבד שמיעה קצת.
איך זה היה?
טוב. -כן?
מוזר, אבל טוב.
ראית את זה? -מה?
לא ראית את זה? -לא.
לא, כזה, בדיוק... שם.
מה הקטע שלך, אנדי? -על מה את חושבת?
על מה אני חושבת? אני לא יודעת לשחות!
אז זה עובד.
אתה מוכן להזדרז, בבקשה?
בבקשה, ברצינות!
אנדי!
אני פשוט טובעת, גוועת.
סוף סוף.
תחבקי אותי.
לא? אז תטבעי.
בסדר!
זו מין מזימה?
כן, האמת היא שתכננתי הכול.
חזרתי בזמן, חיברתי בין ההורים שלך,
אני אחראי לקיום שלך.
אני לא מאלה שמצילים אותם. -לא?
אוקיי, את מעדיפה להיות המצילה? אני יכול פשוט לטבוע.
לא, אנדי, די.
לרגע חשבתי שאני טובע.
את יודעת שאנחנו בקצה הרדוד.
עכשיו השמלה שלי הרוסה.
היא תתייבש.
יכולתי למות.
לא הייתי נותן לזה לקרות.
למה אתה כל כך בטוח שלא היית נותן לזה לקרות?
כי...
אני לא מסוגל לדמיין עולם בלעדייך.
אז של מי החדר הזה?
של הנרי. הוא חשב שהוא יעשה סקס הלילה.
הוא לא כאן.
ואם הוא יחזור? יש לו מפתח?
הוא עדיין במסיבה. יש לו משימה.
הנרי המסכן.
היי.
מוצא חן בעיניי מה שעשית פה.
פשוט ציפיתי שהלילה הזה ייגמר
אחרת לגמרי מזה.
עלי הוורד קצת דרמטיים.
את אוהבת אותם.
נכון.
ראית את זה? כן, גם אני.
אל תאבדי את זה.
לא אאבד.
הפליאה הזאת בעיניים שלהם.
גילוי.
אנחנו היינו כאלה.
כן, פעם.
כן, טוב...
לא אכפת לי אם זה המעגל הנורא הזה שבו אנחנו רבים,
משלימים, רבים...
לא אכפת לי כמה פעמים אנחנו צריכים לעבור את זה,
כל עוד אנחנו מגיעים לחלק שבו אנחנו משלימים.
בעלי נעדר מהבית הרבה זמן.
מצלם ו...
כותב כתבות מרתקות על אנשים...
בכל רחבי העולם.
והוא מרגיש חי.
חי יותר מאשר כשהוא איתי.
אבל אני לא מעריכה אותו כשהוא בבית.
ואני צריכה לנסות.
נישואים...
הידועים גם בשם "תיאום ציפיות אצל מבוגרים".
את הסיפור הנפלא ביותר
שאי פעם הכרתי.
אני מצטערת.
את זוכרת את...
העבודה שעמדתי לקבל בדרום אפריקה?
מה עשית? -דחיתי אותה.
את יודעת, זה...
זה תמיד סיפור אחרי סיפור,
אחרי סיפור,
ופתאום חמש שנים חלפו.
לא עשיתי הפסקה. -אבל רצית לעשות את זה.
תמיד יש עוד סיפור.
אני שונאת אותך. כמו שאמרת.
עשית את זה בשבילי?
בשבילנו.
אלוהים, אתה כזה טמבל.
מה בעלך יחשוב?
אני חושבת שהוא ממש יכעס.
כן.
יופי, אולי הוא יזרוק דברים.
אל תסתכל עליי, אני מרגישה עירומה.
אני עיוור עכשיו.
בדיוק.
אל תסתכלי עליי, אני מרגיש עירום.
אוקיי, בסדר. -תעצמי את העיניים. אלוהים.
העיניים שלך עצומות? -כן.
יופי.
מה עכשיו?
מי שלא מצליח לחשוב על שאלה, מפסיד במשחק.
למה אנחנו משחקים?
איזו דרך אחרת יש להתמודד עם מה שקרה עכשיו?
מה קרה עכשיו?
איפה היינו לפני שהיינו כאן?
את לא יודעת?
אתה מנסה לעצבן אותי?
לא הצלתי את החיים שלך? על מה אתה חושב?
למה נישקת אותי? את רוצה שאנשק אותך?
הפסדת במשחק.
אוקיי, הפסדתי במשחק.
את זוכרת את הנקניקייה שקברנו?
על מה אתה מדבר?
את לא זוכרת?
הברביקיו אצל אבא שלך, כשהיינו בני שש.
סוף השבוע של יום העבודה.
אלוהים, זה היה לפני נצח.
אימא שלך הכינה לנו כד ענק של לימונדה ורודה.
ושתית חצי ממנו בעצמך, שמן אחד.
אבא שלי נתן לך את הנקניקייה הגדולה יותר.
היא בטח הייתה הכי גדולה שם. היא הייתה גדולה מהפנים שלך.
היא באמת הייתה גדולה מהפנים שלך.
והיו לך פנים די גדולים כשהיית קטן.
בהשוואה לגוף שלך.
אכלתי איזה 25 אחוז ממנה.
כן, אבל לא רצית לזרוק אותה.
הייתה לי תוכנית יותר טובה. -לקבור אותה.
חשבת שהיא תגדל לעץ נקניקיות.
היית בעניין.
לא, אני זוכרת שחשבתי שזה דבר ממש טיפשי.
היינו בהחלט שותפים לדבר עבירה בעניין הזה.
למעשה, אם אני זוכר נכון,
את רצית לשתול פרחים על קבר הנקניקייה הקטן שלנו.
והטיל אותה ליד הרגליים של אבא שלי.
קורנליוס.
ואבא שלך, מה הוא עשה?
הוא פשוט הרים אותה והתחיל לסובב אותה
כמו חרב ואמר,
"זו הנקניקייה שלך, איש צעיר?"
ברצינות כזאת.
כן, אני חושב שכמעט בכיתי.
באמת בכית... לאיזה שעה.
כל כך מצחיק שזוכרים...
נקניקייה מלפני עשר שנים,
אבל לא זוכרים מה קרה אתמול.
לבשת חולצת טריקו צהובה
וסרבל מגוחך,
שקופל איזה 12 פעמים עד הברכיים שלך.
היא הייתה ירוקה, לא צהובה.
היא הייתה צהובה, אני זוכר,
כי עשית לי...
את הקטע עם הפריזמה של סיילור מון.
איך אתה זוכר את זה?
כששקט, אני יכול לזכור כל דבר.
אתה ממש מגניב, מה?
כן, די.
הזמן הוא דבר מוזר.
לפעמים אני עושה דבר כזה,
אני מכסה את העיניים וסופרת אחורה משבע.
וכשאני מגיעה לאחת, אני מעמידה פנים שאני נעלמת.
את פשוט מסתלקת? -כן.
אני יכול לבוא איתך?
אוקיי.
תעצום את העיניים.
שבע. שש.
חמש.
ארבע. -שלוש.
שתיים.
אחת.
אנחנו עדיין כאן.
שתוק. -בסדר.
יפה, יפה.
שום דבר לא קרה.
אני יודע. זה רשום לך על הפרצוף.
אני סתם צוחק עליך.
למה אתה עדיין כאן?
מיישב בין זמן לחלל.
לא, אבל ברצינות. -אני רציני.
אני הולך לסטנפורד בספטמבר.
והחברה שלך נשארת כאן?
היא לא החברה שלי, אבל כן.
אז אתה שואל את עצמך אם זה שווה את זה?
אני לא אומר שזה לא שווה את זה.
שמע, אני מבין.
פעם הייתי אתה. אתה פשוט צריך לחיות.
תגשש. זה לא איזה מבחן ענק, אין לקראת מה ללמוד,
אז אין תשובות נכונות.
החיים ייקחו אותך להרבה מקומות.
רק אל תשכח את האנשים שאתה אוהב.
אתה יודע מה, אתה לא כל כך גרוע.
כלומר, יכול להיות שאני נחמד כמוך?
אל תגזים.
אוי.
עם מי דיברת שם בחוץ?
רק עם עצמי. -מוזר אחד.
אני צריך לתקן את זה. רק שנייה.
נסה עכשיו.
בחיי, זה עובד.
תיקנתי את זה. -איך עשית את זה?
הטיימר של הצילום העצמי והקפיץ של התריס קשורים זה לזה,
אז זה לא היה שבור, זה רק נתקע.
פשוט שחררתי את זה, אתה רואה?
אני אוהבת לתקן ולבנות דברים.
אם היית יכולה לבנות כל דבר,
ממש כל דבר, מה היית בונה?
תבטיח שלא תצחק.
מבטיח.
אז... זה...
כאן זה התא. ובתוכו יש עוד תא,
ובעיקרון,
יש סביבנו חורי תולעת זעירים,
קטנים כל כך, עד שאנחנו לא רואים אותם.
אבל מה שהמכונה הזאת תצליח לעשות
הוא לחבר את חורי התולעת הקטנים, ולהפוך אותם לחור תולעת גדול.
מחור תועלת אחד למשנהו, דרך יקום.
אז בעיקרון, אם זה יעבוד,
נעביר חומר דרך זמן.
לפעמים אני תוהה איך נצא בעבר השני.
אני חושבת שעדיין נהיה אנחנו, אבל שונים.
זה מדהים.
אני חושבת שכולם יחשבו שאני משוגעת.
אני לא חושב שאת משוגעת.
זה מפני שגם אתה משוגע. -כן.
אני כבר חוזרת.
לאן היית הולכת? אילו יכולת להשתמש במכונה?
קרוב לוודאי שהייתי חוזרת, אומרת לעצמי לדאוג פחות.
אבל בוא נהיה מציאותיים, זה בטח ידאיג אותי יותר.
בסדר. בואי נלך. -אני כמעט מוכנה.
אמרתי, בואי נלך. -בלי להסתכל.
עוד חמש דקות לשיגור, בואי נעוף מכאן.
אוקיי, שתי שניות.
אני צריכה להיות לבושה כשנעזוב.
יהיו שיגידו, יהיו שלא יגידו.
אז תישארי כאן כל הקיץ?
כנראה.
לא תעזבי את אל.איי.
ותיסעי לטיול תרמילאים באירופה בכל זאת.
לא נראה לי. אני אהיה כאן.
אולי אתה צודק, יש בזה משהו.
אני אזכר בזה ואחשוב שזו הייתה תקופה קסומה.
אתה מבין למה את מתכוונת?
אני מבין בדיוק למה את מתכוונת.
אתה חושב שהם יודעים עלינו?
לא, הם טיפשים מדי. -היי.
זה נכון, הם ילדים טיפשים. -בסדר.
איך אני נראית? -טיפשה.
זה לא נחמד!
היי. -כן.
אני לא חייב ללכת לתוכנית העיתונות.
אתה לא יודע אם התקבלת.
את רוצה פשוט לבלות יחד בקיץ?
ניסית לשאול אותי את זה כל הלילה?
לא. אולי.
אני יודע שרק עכשיו נפרדת מדייב, וזה לא ממש...
אתה לא צריך לבלות איתי רק מפני שאתה מרחם עליי.
לא, זו לא הסיבה.
בסדר.
טוב, בוא נבלה יחד הקיץ.
באמת? -כן.
מעולה.
יופי. -מצוין.
אני יכול לבוא, כזה, אחרי חזרת הבוקר בתאטרון.
פשוט תפסיק לדבר.
תודה.
- סלון בוטרו -
בדיוק.
הנה הם הולכים.
אוקיי, אתה מוכן? -לכי על זה.
שבע.
שש. -חמש.
ארבע. -שלוש.
מה זה, מה הכנסת לכיס שלי?
שתיים.
אחת.
- מוקדש באהבה לאבי מירזה ג'יי בייג (1944-2013) -