הובא וסונכרן ע"י יוני
-‏- 14 בדצמבר, 2012
-‏- 9:35 בבוקר
,מוקד החירום ?מה המיקום של מקרה החירום
,בית הספר היסודי סנדי הוק .דרך דיקנסון 12
?בסדר, מה קורה שם
,אני מאמין שיש יריות בחזית .קורה משהו. -בסדר
.אני רוצה שתמצא מחסה
.קח את מי שאתה יכול .זה ממשיך-
,מוקד החירום .משטרת המדינה
יש יריות בבית הספר היסודי ,סנדי הוק
.אני שומעת יריות בחוץ
,תרדו מכביש 10 ,תפנו שמאלה
תסעו ישר ברמזור ,בקצה הגבעה
.תראו את זה מימין
,מוקד החירום של משטרת המדינה ?מדובר ביריות בניוטאון
.כן, בית ספר סנדי הוק .בסדר-
?מישהו נמצא איתך עכשיו ?נמצאים איתך ילדים
,אין ילדים, חמישה מבוגרים .אחת מהם נורתה פעמיים
.זה מטורף .אחת מהם נורתה פעמיים-
?את יודעת לתת עזרה ראשונה .לא-
?תוכלי להפעיל לחץ על הפצעים .לא-
?את לא יכולה .מה קורה? תדברי איתי
.הוא מחוץ לדלת .אני לא רוצה לזוז
.בבקשה, אלוהים .בבקשה, אלוהים
.בסדר, זה בסדר .בבקשה, אלוהים-
.תשתדלי להיות רגועה ,בבקשה, אלוהים. בבקשה-
.אלוהים
.בבקשה, אלוהים .בסדר-
.בבקשה, אלוהים .בסדר, תהיי בסדר-
,גיסי התקשר אליי ?ואמר: מה קורה
:אמרתי .אני לא יכול לדבר איתך כרגע
...אני צריך .יש ילדים על הדשא שלי
אני לא יודע .למה הם שם
,ג'ין רוזן שכן של ביה"ס היסודי סנדי הוק .ניגשתי אליהם .הם נראו נורא
.הם התנשפו
,ראיתי שהם בכו
...אבל הם היו שקטים
הם היו שקטים .בפחד ובאימה המוחלטים שלהם
.שני הבנים התחילו לדבר ,הם התחילו לתאר
.לתאר את מה שקרה
היו לו רובה גדול .ורובה קטן
:הם הכריזו שוב ושוב .אנחנו לא יכולים לחזור
,אנחנו לא יכולים לחזור לבית הספר .כי אין לנו מורה
סיידה שורייה אחמד - - אמו של תלמיד כיתה א' ששרד
מחמון סיפר לי ...שהוא שמע
.המורה סגר את הדלת
.הם שמעו הכול ברמקול
...צרחות ובכי ו
.קולות
.המורה סיפר סיפור ...שועל בא לבית הספר ו
.הרג כמה מהחברים שלו
אתה רואה או שומע ?עוד משהו
.אני שומע יריות .בסדר. -אני שומע בומים-
?הדלת חסומה .לא, אני על הרצפה. -בסדר-
?אפשר לנעול את הדלת .לא, אין כאן מנעול-
.האדם במשרד ?הוא במשרד-
,אני שומעת אותו ברמקול .כן
,אבי קלמנטס מורה בביה"ס היסודי סנדי הוק ישבתי עם תלמידי הכיתה שלי ‏ ושמענו 154 יריות
.מצלצלות ברמקול
.היריות נמשכות. משטרה
.כמה ילדים צחקו
,זה היה צחוק מוזר .כאילו שהם לא יודעים מה קורה
.ילד אחד זז כל הזמן
,היה לי דחף .רציתי שכולם יהיו יחד
:אמרתי .בואו הנה, בואו הנה
?מישהו נפגע? ראית מישהו שנפגע .אנחנו לא יודעים-
,אנחנו לא יודעים .אבל אנחנו מריחים אש מהיריות
?אתם רואים את היורה
סלי קוקס, אחות בבית הספר היסודי סנדי הוק ,מבעד לחריץ בשולחן שלי
,ראיתי אותו עומד בפתח הדלת שלי
במרחק בקושי שישה מטרים .או פחות
.הוא עדיין בבניין
,היריות נמשכו .זה נדמה כנצח
:אמרנו שוב ושוב .תפסיק, תפסיק
.אז זה הפסיק
.כן ?מה אתם שומעים עכשיו-
.עכשיו יש שקט
.תודה, השוטרים נכנסו
?יש שם שוטרים .כן. -בסדר-
.אני זוכר שנכנסתי לחדר
סמל ביל קריו שוטר מדינת קונטיקט .בסדר, אתם בסדר .אני הייתי השוטר שהיא דיברה עליו-
אני חושב שאף אחד מכל מי שהיה שם לא מרגיש שמישהו צריך לדעת
.מה ראינו בדיוק
,מבחינה רגשית ,אני חושב שהעולם צריך לדעת
.להבין את זה
אני חושב ...שהם לא צריכים
לדעת את הפרטים .של מה שקרה שם
הכול התחיל 20 דקות .לפני השעה עשר הבוקר, היה ירי
,מאמינים שהיה יורה אחד .זכר, הוא מת
לפי הדיווחים ,שאנחנו מקבלים מהמשטרה
,מבין 26 המתים .רובם ילדים
.חזרתי כרגע מבית הספר" .זה נורא, נורא ממש
,אין אישור" אבל מאמינים שהמנהל מת
.וכמה מתלמידי כיתה א' נורו"
אני מקווה ומתפלל שאף אחד" ממשפחת טיטאן לא היה מעורב
.באירועים המחרידים היום"
.תומאס ולילי בסדר" .אנחנו מקווים שכולם בבית ובטוחים
כל בני משפחת ארמסטרונג" .בטוחים בבית
.כל בני משפחת גרינשפן בבית"
גם בני משפחת וויילנד" .בטוחים בבית
,אנשים"
אני מצטער לומר שהמלאך הקטן" ".והמתוק שלנו, דניאל, לא שרד
"הטבח ב-ניוטאון"
.בסדר, השעה 12:20 .לקחנו את נטלי מוקדם מבית הספר
,נתלבש ונתכונן ניקח את ג'יימס
.וניסע להופעה של דניאל
.זה היה נהדר .תודה. -איזו הופעה-
אני חושבת .שג'יימס רוצה חיבוק
מארק בארדן - - אביו של דניאל בארדן
,כשאני מסתכל על התמונות האלה ,אני מרגיש שאני עדיין שם
.הכול כמו שצריך .הכול נראה כמו שצריך
,זה היה ביום ראשון .‏9 בדצמבר, 2012
נסענו לחוות העצים .לכרות עץ
אלה הימים האחרונים .של החיים שהכרנו
,הם כרתו את העץ .כל אחד בתורו
מובן שדניאל הקטן .דאג שכולם יקבלו זמן כראוי
- קראון ויו -
,האוטובוס הגיע לפינה .דניאל חיכה כאן ורץ
מר וילר עצר בקצה הרחוב כאן
.והגביר את המנוע .דניאל התחרה בו
אני עדיין חרד לכך ,שבכל יום שאני חי
אני מתרחק ביום .מהחיים שלי עם דניאל
לא רציתי להוציא את הבגדים .מהמגירה שלו
.לא רציתי לגעת בשום דבר .רציתי להשאיר הכול כמו שהוא
,ג'קי ביקשה מהאחיות שלה ,כשנסענו לסוף שבוע
.לפנות את כל המגירות
אני עדיין מסתיר .סודות קטנים
הוא חבש קסדת פוטבול צהובה
כשהוא רכב במושב הקטן .על האופניים שלי
,היא במוסך עדיין יש עליה
כמה מהשערות הבלונדיניות .היפות שלו
.אשמור אותה לעד
הייתי מחובר .לכל הדקויות בחייו
אבל היה פער משמעותי בסוף חייו הקצרים
.שלא ידעתי עליו דבר
עדיין יש לי צורך
.לדעת מה הוא חווה
אפשר רק לנסות לדמיין
,כמה זה קשה ומאתגר
לנסות לפרש
מה הילד בן השבע שלך חווה
כשהוא נרצח
על ידי יורה
,'בכיתה א .בכיתה שבה הוא למד
זה הבוקר .של ערב חג המולד
נטלי בדרך למסור .את המתנות שלה עם דניאל
.הם הולכים למשפחת מאלין
.תזכרו להגיד להם חג מולד שמח .כן, אנחנו יודעים-
הילדים שלנו ושל משפחת בארדן .לא נפרדו
פגשנו את משפחת בארדן .בחצר שלנו
.זה היה כמו מתת אל
היה מדהים לחשוב שעברה לכאן משפחה
עם שלושה ילדים .בגילאים של הילדים שלנו
מליסה מאלין שכנה של משפחת בארדן .בן, בת ובן .לנו היו בן, בת ובן
הילדים שלנו התחברו כאילו .הם הכירו זה את זה כל החיים
קייל ודניאל .היו כמו שתי טיפות מים
הם חשו בנוח בבית שלי .כמו בבית שלהם
,תמיד פניתי למארק .כי הוא היה בבית במשך היום
:הוא התקשר אליי ,בסדר, אקח את הבנות
?את רוצה לקחת את הבנים .או: תשלחי את כל שלושת הילדים
,מה עכשיו ?מה הדבר הבא
,התחנה השנייה .משפחת מאלין
התפתחה שגרה .ביום שישי בערב
.בוודאי אבכה
,משהו שכולנו ציפינו לו .אם אני יכולה לדבר בשם כולם
הייתה שיחת טלפון ?ביום שישי בבוקר: אתם פנויים
.כן, אנחנו פנויים .אביא קינוח, אתם תביאו פיצה
,נתראה אחר כך .אחרי העבודה ואחרי הלימודים
נפגשנו בכל יום שישי בערב
.ואכלנו פיצה
.אלה היו חיים טובים
עליי לומר שהלוויה של דניאל
היא זיכרון מעורפל ,מחלום מוזר בשבילי
אבל הצלחנו להשתתף .בלוויות של כמה ילדים אחרים
ראינו את האב בוב עורך טקסי לוויה בזה אחר זה
.לילדים בני שש ושבע
.אני לא יכול להשיב לשאלות
אני לא יודע .איך זה קרה
,הוא ירה בחלון הכניס יד, פתח דלת
.והרס חיים
אני חושב שקהילה לא יכולה להתכונן... במיוחד עיירה קטנה
לא יכולה להתכונן .למשהו כזה
מונסיניור רוברט וייס כנסיית רוז הקדושה מלימה .זה מחריד זה מחריד ממש
שחיים של אנשים יכולים להשתבש .במהירות כזאת, לעד
.אי אפשר להתאושש מזה
.היסודות נסדקו
כולם לא יודעים בביטחון .כמה הסדק יתרחב
,באותו יום .הייתי בשיעור פיזיקה
,פתאום, אני זוכרת שהמנהל שלי ,מר דומיי
:דיבר ברמקול, ואמר .כולם להסתגר, זה לא תרגיל
שרה קלמנטס - - בתה של מורה ששרדה
.הייתי עם חברה שלי גם אמא שלה
הייתה מורה .בבית הספר היסודי סנדי הוק
.התקרבתי אליה
היא כבר בדקה בטלפון שלה .וראתה מה קורה
ישבנו שם זמן רב, חיכינו .לקבל הודעות על האימהות שלנו
היו הרבה צעקות .מחוץ לדלת שלי
.משטרת ניוטאון .דפקו על הדלת
.משטרת ניוטאון
פתחתי את הדלת ,והילדים רצו
.הם התפזרו
,זמן קצר לאחר מכן דיברתי עם בעלי
:ואני זוכרת שאמרתי משהו כזה ?זה רע, נכון
,אל תספר לי .אבל זה רע
:הוא אמר
.עדיין לא יודעים .פשוט לא יודעים
,בפעם הבאה שדיברתי איתו .הוא בכה בטלפון
:הוא אמר .זה רע מאוד, הרבה ילדים מתו
כשנכנסנו למכונית ,עם אמא שלי
:היא רק אמרה ,אני אוהבת אותך ואני בסדר
.אבל הרבה אנשים לא בסדר
אני חושבת .שהרבה חברים שלי לא בסדר
יש יום שאני לא חושב ?על זה
אני חושב שלא עוברת שעה או כמה שעות
בלי שאחשוב על משהו .שקשור לזה
,ריק ת'ורן - - שרת בביה"ס היסודי סנדי הוק
,כשחזרתי לעבודה ,ביומיים הראשונים
.לא הייתי שם ,עבדתי
.לא הייתי שם
?איך עברת את הימים
.הילדים .הילדים בבית הספר
.הצחוק, החיוכים
זה היה הפיל בחדר .במשך זמן רב
היו ילדים שרצו לדבר על זה .והיו ילדים שלא
,התלמידים שלי שלמדו אצל מיס סוטו, היו
.שבורים
:הם הביטו בי בכל יום, ואמרו .אני מתגעגע למיס סוטו
.חיפשתי משהו להגיד ?מה אומרים
.רק חיבקתי אותם
,המורים, הסגל
.אנחנו מבינים זה את זה
,אנחנו לא צריכים לדבר .אנחנו יודעים
,אנשים חזרו לבית הספר
הייתה לי תחושה .שאין סיכוי שאוכל לחזור
אין סיכוי שאוכל .להחזיר את הדברים על כנם
רציתי להיות שם ,למען הילדים
אבל הצלחתי להיות שם .בגלל הילדים
:קמתי בבוקר וחשבתי .אלוהים, אני לא רוצה ללכת
:אבל חשבתי
,אם הילדים יכולים להיות שם ?איך ייתכן שאני לא אהיה שם
.עדיין היינו בהלם
היה לנו גיליון .של 26 אשכבות ולוויות
.זה טירוף .שתיים או שלוש ביום. -כן-
מרי אן ג'ייקוב, ספרנית בבית הספר היסודי סנדי הוק נאלצנו להניח לאבל, לא רק למען .הילדים, גם למען המבוגרים
איך מתאבלים ?על 26 אנשים בעת ובעונה אחת
אני תמיד חושבת על הסיפור של דון ומרי
והעמיתים שלהם ,שהיו יחד בחדר הישיבות
.נפגשו עם הורה
התגובה המיידית של דון ,הייתה לקום וללכת
,היא רצה למסדרון ,הסתערה כמו שור
.כל המטר וחצי שלה
אני יודעת משיחות שניהלתי עם המשפחה שלה
...שהיה ברור
ראו אחר כך לפי האופן שבו הגוף שלה
,ספג את הכדורים שהרגו אותה .שהיא זינקה עליו
זה מראה בדיוק .איזו אישה היא הייתה
,לתקוף גבר היא התכוונה להפיל אותו
בזמן שהוא ירה עליה .באיי-אר-15
.זה היה לא מציאותי
:עדיין יש ימים שאני חושבת .זה באמת קרה
אני לא יודעת ,אם אתם מרגישים כמוני
.אבל זאת הנקודה החדשה בחיי
,דברים קרו לפני 14 בדצמבר או אחרי 14 בדצמבר
אבל החיים .שונים מאוד עכשיו
?זה יפסיק אי פעם
.אני לא יודעת
.אני מבין ?מה זה-
.לעולמי עולמים .כן-
.לעולמי עולמים
הרגעים הקשים ביותר .היו מיידיים
,בתוך שעות .בני ששרד הביע פחד
?מה אומר אבא ?מה אומר כל אבא בעולם
,דיוויד וילר אביו של בן וילר .אל תדאג, יהיה בסדר
,התגובה המיידית שלו הייתה :כפי שתוכלו לתאר לעצמכם
.זה מה שאמרת לבן
.זה בן, זה אני ?אתם רואים את הדמיון
.זה בן .זה אני, אבא שלי ובן
.זה מדהים
:המוח שלי אומר .אני רוצה להמשיך לדבר על בן
?אני יכולה להמשיך לדבר על בן .כן-
,פרנסין וילר אמו של בן וילר ,אני רוצה לדבר על בן כל הזמן
.כי אני רוצה שהוא יישאר חי .כן-
אנשים שואלים אותנו ,על נייט ומדי, זה נפלא
אבל עכשיו התחלתי :לחתום על כרטיסים
,באהבה, דיוויד, פרנסין ,נייט, מדי ורוחו של בן
,כי אם לא אכתוב את זה .אני מרגישה שאנשים ישכחו אותו
הסתכלתי על מכתב למשפחות .לא מזמן
הם כתבו את השמות .של כל הקורבנות
:המוח שלי אמר .אולי השם שלו לא יהיה ברשימה
.אולי הוא יהיה חי
.אלה דברים מטורפים
.אני עדיין שם
,שלום .טוב לראות אתכם
,שלום .ברוכים הבאים לתוכנית של בן וילר
,היום ...הטורנדו מגיע והמעלית
.בני היה אתגר
ילד בן שש .עם אנרגיה רבה
היה קשה בארוחות ערב .כי הוא היה משתולל
.עכשיו נלך לאכול קרטיבים .שלום
דוד של פרנסין צילם תמונה מדהימה שלו
.כשהוא היה בן שלוש או ארבע .היא בסלון למעלה
הוא קפץ לשלולית .והוא היה באוויר
דוד שלה קרא לתמונה .ילד מעופף
.זה מי שהוא היה ,נדיר שהוא היה מחובר לאדמה
שום דבר .לא זז מהר מספיק בשבילו
,אם הוא קיבל חמש מדבקות ברצף .הוא קיבל חיזוק חיובי
,תראו, גוף עדין .בלי ליקוקים, בלי נשיכות
.נימוסי שולחן טובים
.לא כל כך טוב
כמו שכולם עושים, מסמנים .את הגובה של הילדים על הקיר
.נייט כאן, בן כאן
,זה התחיל בינואר 2009
ובנובמבר 2012 .הוא היה כאן
אני לא זוכר בדיוק ,מתי נייט כתב את זה
,אבל הוא בא לכאן בעצמו .אני חושב שלא דחפנו אותו לכך
- היה אמור להיות כאן -
,כולנו מפחדים לשכוח איך הוא נראה .איך הוא נשמע
,אני חוזר לסרטון ,לתמונה, או משהו
.פשוט כדי לקבל אותו בחזרה
,ניקול הוקלי - - אמו של דילן הוקלי
,איאן הוקלי - - אביו של דילן הוקלי
ג'ייק הוקלי - - אחיו של דילן הוקלי
,יש לי זיכרונות ,יש לי תמונות
,יש לי שיער ושיניים
:אבל אני חווה הרגשות מוזרות ?אני רק חולמת את כל זה
"...בא הגשם ושטף"
,אני עדיין מצפה שהוא יהיה שם ?אבל השתגעתי
?זה אמיתי ?הוא היה קיים
אלה רוב הדברים
...שהיו ,אני לא יודעת כמה אלפי מכתבים
.מתנות, דיוקנאות
,רבים מהם לא נפתחו .כי אני עדיין לא יכולה לעשות את זה
...אהיה
.אני אוהב את לואיג'י
.לא, את מתקרבת .סוכר-
'ג'ייק היה בכיתה ג .בזמן הירי
הוא היה בבית הספר .באותו היום
הוא מתאר את 14 בדצמבר כיום .שבו הגיהינום הגיע לבית הספר שלו
הוא עבר את מחזורי האבל .כמו כל מבוגר
עברנו תקופה שבה הוא לא רצה ,לדבר על דילן
הוא לא רצה ,שנזכיר את שמו
הוא רצה שנסיר .את כל התמונות של דילן בבית
- אני עדיין כאן -
האור צריך להיות .דלוק תמיד עכשיו
הוא בן עשר, מגיעים לשלב שבו .מדמיינים מפלצות מתחת למיטה
,הוא ראה את המפלצות האמיתיות .לצערי
כוח משימה למניעת אלימות בנשק" ולמען ביטחון הילדים
"תיכון ניוטאון"
.ערב טוב
איבדנו את בננו בנג'מין
בבוקר ליום 14 בדצמבר
דיוויד וילר, בנו בנג'מין - - היה מקורבנות הירי בסנדי הוק
לאדם לא יציב ואובדני
שהייתה לו גישה לנשק
.שלא צריך להיות בבית
כרגע, אנשי מקצוע ,בכל תחום שנוגע לפשע הזה
,בריאות הנפש ,הורות ובטיחות בבית הספר
לא יכולים לחבר את הנקודות כראוי
.כדי למנוע מכך לקרות שוב
,כשאני רואה את האירוע הזה .אני רואה אבני דומינו
.כל אחת מהן מסוימת מאוד
הן היו צריכות להסתדר באותה הצורה באותו בוקר
כדי שיקרה .מה שקרה כאן
,כשאני רואה את זה ,אני רואה רק את החללים ביניהן
,היכן שמישהו ,לאורך הדרך
היה יכול למנוע .את נפילת אבן הדומינו הבאה
החופש של כל אדם לרכוש רובה סער צבאי
,ומחסנית בעלת קיבולת גבוהה ולהחזיק אותם בביתו
הוא משני .לזכות של בני לחייו
.חייו
בואו נכבד את המסמכים המייסדים
.ונגיע לסדר העדיפויות הנכון
.תודה
מה שקרה לילדים שלנו חולל שינוי
.בדרכים שאי אפשר לצפות
יש רצון אנושי מיידי
להגן על שאר העולם .כדי שלא יצטרך לעבור את זה
,שמי לורי באייט אני פרמדיקית מתנדבת
במערך האמבולנסים .בהתנדבות בניוטאון
אני עובדת .בכל יום שישי
...בבוקר ליום 14 בדצמבר
.לא היה לנו מושג שיש ירי .התכוננו
,לורי באייט פרמדיקית מתנדבת .חשבתי שזאת אלימות במשפחה
קיבלנו אישה ,ושמחתי מאוד לראות אותה
,כי היא הייתה פצועה
.אבל לא באורח אנוש
:חשבתי .בסדר, זהו זה, זה מצוין
,ראיתי את השוטרים נכנסים ,אני לא יודעת מה קורה בדיוק
.אבל הנה חולה שתשרוד .זה טוב. נעמיס אותה
.יופי ,ישבתי מאחור, מוכנה לזוז
הדלת נפתחה שוב ...והיה פרמדיק עם
.זה שינה הכול
לדעת שזה רק אחד ...מבין רבים
,זה היה מגעיל .זה היה נורא
.זאת טראגדיה
.משהו נורא ולא צפוי
.קדימה, אבא ?אתה לא רוצה את המעיל שלך-
.לא
...אבא, הוא ב
.אלוהים
תחזרי הביתה בשעה 12 וחצי ?ותישארי כאן עד חוג הכדורגל
,בשנה הראשונה .התמוטטנו לסירוגין
לפעמים התמוטטנו יחד .והילדים באו לעזרתנו
.שלום .תיזהרו-
ג'יימס ונטלי יצאו מהיכן שהיו
וממש שמו עלינו .את ידיהם
.יש כאן עוד קצת
מי יודע ?איך לעשות את זה
.אין דרך לעשות את זה
אנחנו לא רוצים .לטאטא את זה מתחת לשטיח
,באותו זמן .אנחנו לא רוצים לשקוע בזה
.גם עם אשתי ג'קי ,אני מרגיש שאם אני חווה רגע
אני לא רוצה להפיל את זה עליה .אם יש לה רגע טוב
,נטלי בארדן בתו של מארק בארדן לא אהבתי לראות .את ההורים שלי מוטרדים
הם היו מוטרדים זמן רב יותר .והרבה יותר ממני
:הם תמיד הרגישו רע ,אני לא צריך לבכות מולך
,כי זה מטריד אותך ,אבל אני הרגשתי רע
כי הם ניסו לא לחשוב על זה .בגללי
אני זוכרת ,שלפני שנטלי חזרה
,קרוליין מאלין בתה של מליסה מאלין המורה אמרה שהיא רוצה שיתייחסו .אליה כאילו לא קרה שום דבר
.זה מה שעשינו
,מבחינתי .ניוטאון תמיד הייתה מושלמת
.אני אוהבת את ניוטאון .כן-
זאת תמיד הייתה .עיירה קטנה מושלמת
,הכול בטוח מאוד ...והכול
.כולם כאן נחמדים מאוד .כן-
לא הייתי מצפה .שמישהו כזה יהיה מעבר לפינה
הירי בבית הספר היסודי" סנדי הוק
"דוח של המשרד לזכויות הילד"
,היורה סבל מהצקות" ,אך לא קיצוניות
.בשל הבעיות החברתיות שלו"
"מסוגר בסביבה חברתית"
נראה לי ...שמפני שהוא היה
אני לא יודעת .איך להגיד את זה
.מופרע .כן-
יש לי תחושה .שהיא הייתה צריכה להיזהר יותר
ננסי לקחה את היורה" לאימוני ירי
"במטווח המקומי לעתים קרובות"
.היא הניחה לו לעשות מה שהוא רצה .כן-
.היא החזיקה נשק בבית
הוא נסע לבית הספר היסודי" .סנדי הוק
,בתוך שש דקות" היורה הרג באיי-אר-15 עד 20 ילדים
בגילאי שש ושבע" "ושישה אנשי סגל של בית הספר
,אם יש לך אקדח ויש לך בן את צריכה להחזיק אותו בכספת
ואולי כדאי שהוא לא יידע .את הצופן
.זה היה שביל הגישה שלי
הבית של היורה .מעבר לפינה
חלק ממני רצה ללכת ,ולראות איך הורסים אותו
אבל בוודאי הייתי יורקת על הבית .כשהוא נהרס, בכנות
,מכירים את הבתים של השכנים .לא תמיד מכירים את השכנים
.כן
צילומים מזירת הפשע - - הבית של היורה
,אני תמיד חושבת על היורה .במיוחד על אמא שלו
בוודאי עדיין לא הגעתי ,ליכולת לסלוח
,אולי לא אגיע לעולם .אני לא יודעת
,אם הוא היה חי ,אם הוא לא היה מתאבד
.לא הייתי סולחת לו כלל
,אני לא סולחת גם לאמא שלו .שנתנה לו גישה לנשק
,אחרי 14 בדצמבר
.היו לי חלומות על זה
חלומות מטורפים .על גיבור-על
,בחלומות .אני בכיתה ומצליחה לעצור אותו
או שאני בכיתה ואני לא מצליחה לעצור אותו
.ומתה עם דילן
.אבל אני עם הבן שלי
איסור על נשק תקיפה - - ועדת המשפט של הסנט
ד"ר בג, טיפלת בקורבנות של סנדי .הוק? -כן
הייתי בחדר המיון באותו יום
.כשהקורבנות הגיעו
תוכל לתאר את סוגי הפצעים ואת ?מספר הכדורים בגופות הקטנות
.רוב הקורבנות לא הגיעו
יש פציעות נוראיות .לגופות קטנות
,זה מה שקורה .הם לא מגיעים לבית החולים
...הפתולוג של מדינת קונטיקט סקר ,זה חשוף לציבור
הוא אמר שהיו בכל גופה .בין שלושה לאחד עשר כדורים
כשיש בגוף של ילד בין שלושה לאחד עשר כדורים
,וזה כדור מנשק תקיפה ,הוא מתפוצץ בתוך הגוף
,הוא לא עובר בקו ישר ,הוא נכנס ונפתח
זאת לא פציעה .שאפשר לשרוד
.זה נושא של בריאות הציבור .‏30 אלף בני אדם מתים בשנה
,על אנשים שחולים בסרטן ,שבץ והתקפי לב
,יש מחקרים רבים .אבל אין מחקר, יש רק אנקדוטות
,ביום של סנדי הוק
...ידעתי ש ...ידעתי ש
הרבה ילדים כבר נהרגו
,ד"ר ויליאם בג - - רופא בחדר המיון
,ואולי לא יגיעו
אבל הודעתי לצוות
,שיגיעו כמה ,אלה שידענו עליהם
כי שליש מאנשי הצוות שעבדו בפועל
.היו מניוטאון, כמוני
לרבים מהם
היו ילדים במערכת החינוך .באותו הזמן
,לבסוף קיבלנו רק כמה קורבנות
.ועשינו כמיטב יכולתנו
עשינו כמיטב יכולתנו .ולא הצלחנו
,אני לא פעיל אבל אמרתי לעצמי באותו יום
...ש
...לא אקבל את זה
לא אקבל את זה .בחיבוק ידיים
כמישהי שהייתה קרובה מאוד
לאבד את האדם ,שאני אוהבת יותר מכל בחיי
ידעתי שלזכר האנשים ...שהכרתי ומתו
,הכרתי הרבה מהמורים שמתו
.הייתי צריכה לעשות משהו
נסעתי עם אבא שלי .ועוד כמאה אנשים מניוטאון
הובלנו צעדה .של כ-6,000 אמריקנים
.הפסיקו את האלימות .הפסיקו את האלימות-
יש תמונה של שרה מחזיקה בשלט
כשהיא ואבא שלה נסעו לצעוד בוושינגטון בינואר
.אחרי הטראגדיה
,יש ניצוץ קטן בעיניה
מבט קטן: אני לא יודעת בוודאות ,לאן אני נכנסת
.אבל זה גדול
‏12 קרובי משפחה של קורבנות סנדי הוק
טסו לוושינגטון ,באייר פורס 1 ביום שני בערב
אחרי שהנשיא בא למדינה שלהם
לברך על חוקי הנשק הכוללים .החדשים בקונטיקט
.קונטיקט הראתה את הדרך
זה הזמן שהקונגרס .יעשה אותו הדבר
משפחות של שמונה קורבנות מניוטאון
.יחזרו היום לגבעת הקפיטול
הטראגדיה עשתה אותם במקרה לשתדלנים
שלוחצים .להגבלות נשק חדשות
.אני מנגן בגיטרה
אני לא צריך להיות במסדרונות הקונגרס
,ולנסות לשנות את העולם .אבל אנחנו כאן
הייתי תמים מאוד .כשנכנסתי לזה
חשבתי שאם נוודא שכל מי שירכוש נשק
...יצטרך לעבור בדיקת רקע
חשבתי שזה קל מאוד .וזה יעבור
איזה תאור גדול יותר יש לתפקיד שלהם
מאשר לשמור ?על ביטחון ציבור הבוחרים שלהם
מה חשוב יותר ?בתאור התפקיד שלהם
.בוקר טוב
אנחנו מחויבים לחלוטין להמשיך עד הסוף
לכל השינויים שיעזרו לבטל .את התוצאות של אלימות בנשק
,היינו למטה, במרתף הנשק והתחלנו לקבל ידיעות
נראה שסנטורים שראו .שזה לא יעבור נטשו את הספינה
.לא האמנתי ?אתם צוחקים
החקיקה נגד נשק שהייתה אמורה לחזק את בדיקות הרקע
.נדחתה היום בסנט ארה"ב
,אנחנו כאן עכשיו ,תמיד נהיה כאן
.כי אין לנו ברירה אחרת .לא נלך
,בכל יום כשעוד אנשים נהרגים בארץ הזאת
,בגלל אלימות בנשק .הנחישות שלנו מתחזקת
- תתפללו למען ניוטאון -
.מארק הוא כמו אח בשבילי ,מפני שאנחנו עובדים יחד
אנחנו חשים בתחושות שלנו ,ומגנים זה על זה כשיש צורך
כי בחרנו בדרך דומה
בעניין מה שאנחנו רוצים לעשות .כדי לכבד את ילדינו
נוצר קשר לכל החיים .עם המשפחה הזאת
,תמיד אגן עליהם ואני מאמינה שהם תמיד יגנו
.עליי
קולומבוס מברכת - - את הבטחת סנדי הוק
,כן ,אני יודעת שיש לכם לוח זמנים לחוץ
אבל תדאגו לפגוש .את ניקול
.שלום .שלום. קים ג'ייקובס-
.נעים מאוד .אני משתתפת בצערך-
.תודה, אני מעריכה את זה .בהחלט-
,כחברה בארגון בעיר גדולה
מיד אחרי שקרה ,האירוע בסנדי הוק
קיבלנו תדרוך .על הזוועה שהתרחשה
שמענו את כל הפוליטיקאים .שאמרו שצריך לעשות משהו
כעת, הפוליטיקאים נסוגו .וזה כבר לא על סדר היום
.זה הבן שלי, דילן
.זה כשהוא היה בן ארבע
זה צולם ארבעה חודשים .לפני שהוא מת
הוא היה זקוק לי .בצורה שונה מג'ייק
.הוא תמיד היה קרוב
,כשנודע לנו שדילן אוטיסט
איאן ואני עברנו .הרבה תהליכי אבל
ידענו שאולי הוא לא ינהל ,חיים עצמאיים
אולי הוא יתקשה .ליצור קשרים אוהבים
ואז הוא פקח את העיניים שלנו .באופן שונה
איך שהוא הסתכל ,על דברים
,גרם לי לעצור לרדת לרמה שלו
.ולהסתכל איתו על דברים
,צבעים נראים באופן שונה ,קולות נשמעים באופן שונה
.מרקמים מורגשים באופן שונה
הוא הוסיף למשפחה הזאת .הרבה יותר משהבנו באותו הזמן
.זה הורג אותי
אני חושבת ,שאנשים לא מבינים
זה כמו להוציא את הלב שלי בכל יום
.ולעשות את זה שוב
,ובסוף היום ,לוקחים את כל השרידים
דוחפים אותם פנימה .ומתעוררים לעשות את זה שוב
.אני מצטערת להפריע לך .זה בסדר, הכומר ג'ני-
,אני שמחה לדבר איתך אבל אני תמיד שונאת
.לקחת אתכם למקומות העמוקים .לא-
אבל ידעתי שזה הכיוון .לקראת הסוף
אני אסירת תודה שיכולת לחלוק .את זה, אני יודעת שזה קשה
רוצים לדבר איתך עוד קצת הערב ,מערוץ ארבע
.אם זה בסדר
.אנחנו מוכנים
,תדברי איתי על הבן שלך .אם תוכלי
?מה אני צריך לדעת
...דילן ,כל הורה חושב שהילד שלו מיוחד
אני לא שונה .מהבחינה הזאת
.דילן היה נפש אמיצה
?מה שלומך .אתה על הצד
.אתה עדיין על הצד
?איפה אתה .זה לא הבית שלנו
?אתה בשירותים
.אתה על האסלה כרגע
.אתה מצחיק אותי, ילד
.זה אף פעם לא נעלם
.זה לא נעלם באמת
כשעמדתי בפתח בית הספר ,וראיתי את הזכוכית השבורה
...שמעתי את הריסוק
אני עדיין שומע את זה .בשינה שלי
חג הפסחא מסמן לנו .את התקווה שיש בכל אביב
הוא נותן לנו הבטחה .שיש חיים חדשים
במשך שעות רבות ,וימים רבים
.נקלענו לחורף אפור מאוד
.כעת, הימים מתארכים
.החשכה מתמעטת
,לא נניח לחשכה להשתלט עלינו .אבל החשכה קיימת
.היא עדיין חלק מהחיים
כשהולכים למגרש החניה ,כשההורים אוספים את הילדים
:עדיין רואים שהם חוששים ?הילד שלי ייצא
,לא קרה שום דבר ,לא היה משהו נוסף
:אבל רואים את הפנים שלהם ?הילד שלי יצא, נכון
עדיין רואים את זה .בקהילה הזאת
.תודה
מה אוכל לעשות? איך אוכל להיות ?יעיל יותר במצב הזה
.כולנו קורבנות של זה
,עוברים על המורים שנורו ,עוברים על 12 הילדים שברחו
עוברים על צוותי ההצלה ומתחילים להבין
.שהקהילה כולה היא קורבן
מה נוכל לעשות ?כדי להגן ולשמור על עצמנו
.זאת ההקדמה וכמה שירים
...ואז את ואני ...אתה ואני-
אלה אנחנו. -אתה עדיין רוצה לעשות .את זה יחד? -כן
.אם זה בסדר מבחינתך
.אעשה מה שתרצה שאעשה
...אתה .תסתכל עליי
.יהיה בסדר
.בכל יום עברנו ליד הבית שלהם .בכל יום
.לא ידעתי מה לעשות
?האם לבוא? לא לבוא
?להביא להם ארוחת ערב
.זה היה תחום לא מוכר
הייתה טראגדיה קשה ,בתחנת כיבוי האש באותו יום
ואני חושבת שלא הבנתי .שזה ישנה הכול
יש תחנת כיבוי אש למתנדבים .בסמוך לבית הספר
נאמר למורים לקחת את הילדים .ברגע שהתאפשר להם
יש שם משפחות שלא יודעות .היכן הילדים שלהן? -כן
עדיין יש כאן משפחות שלא יודעות היכן הילדים שלהן
.ולא מודיעים להן שום דבר
,אפשר היה לחוש את זה ,את הבהלה באוויר
.אפשר היה לחוש בהלה
:היו מלמולים
,המנהל נורה ,יש כמה יורים
.יש ילדים בשירותים
,היו הרבה פיסות מידע קטנות
אבל עדיין לא שמעתי .שום דבר על ילדים
...ואז
אז היה חדר שבו הורים .חיכו לילדים שלהם
.פשוט חיכינו
.הוציאו את הילדים
.הלב נשבר לראות אותם .כולם החזיקו ידיים בשורה
.ראיתי את קייל שלי בא
,לפי האישיות שלו אני חושבת שהוא דילג
.והחזיק יד של מישהו :והוא אמר
.אמא, לא בכיתי .לא בכיתי
,המורה שלו באה מאחוריו
הייתה לה הבעת פנים פרועה :והיא אמרה
.הם שמעו הכול .היא אמרה: הם שמעו הכול
,הם שמעו את היריות .הם שמעו את הצרחות
.הם שמעו הכול
ואז הסתכלתי 'על תלמידי כיתה א
והיו הרבה הורים .בלי ילדים
:הייתה תחושה כזאת ?איפה הילדים שלהם
ראיתי את מארק .בלי דניאל
:ואז המושל הגיע, ואמר
צר לנו להודיע לכם
ש-20 ילדים נורו ונהרגו ,בבית הספר
.בנוסף לשישה מחנכים
כשאני מספרת לכם ,שהחדר התפרץ
.אזכור את זה תמיד
- בית הספר היסודי סנדי הוק -
הוא נכנס לבית הספר .ופנה שמאלה
?למה הוא פנה שמאלה
,קייל היה מימין .בדלת השנייה מימין
למה הוא פנה לכאן ?ולא לכאן
.אני לא יודעת
.זה לא הוגן
.שום דבר מזה לא הוגן
הבן שלי אהב .את המקום הזה
הוא אהב את הבית .של פיטר הארנב
.הוא אהב לבוא לשחק כאן ,אפשר להיכנס ולשחק
.זה בית משחקים יפהפה
?זה לא חמוד
,כשבוחנים כל אסון
חושבים שאם הוא היה ,פונה שמאלה ולא ימינה
האירועים ,לא היו מתרחשים כך
,אבל אלה החיים .זה תוהו ובוהו ביקום
,בעבר .מצאתי יופי מסוים בתוהו ובוהו הזה
עכשיו, האתגר הוא להמשיך ,לראות את היופי בכאוס
.כי הכאוס פגע בי
החלו עבודות ההריסה בבית הספר .סנדי הוק בניוטאון, קונטיקט
בית הספר היה האתר .של הירי ההמוני בדצמבר 2012
בחודשים הראשונים לא יכולתי להבין
למה שמישהו ירצה .לחזור לבית הספר הזה
,בוקר אחד ,זה פשוט קרה בבוקר אחד
התעוררתי .והייתי מוכרח ללכת
ידעתי שיהרסו את בית הספר
והייתי מוכרח לראות אותו .לפני שהוא ייעלם לעד
זה השיב על שאלות קטנות שהופכות לשאלות עצומות
.כשלא מצליחים לישון
,איפה הוא היה, איך זה נראה .מה היה גודל הכיתה
זה נתן לי כמות עצומה של כבוד והערכה
.לגברים ולנשים שהיו שם
לא הייתה לי פגישה אישית ,עם הפרמדיקית שהייתה עם בן
אבל היא כתבה לנו .מכתב נפלא
,היא חששה לכתוב לנו כי היא הרגישה
שהיא תמיד תהיה .תזכורת נוראית לאובדן שלו
כתבתי לה חזרה .ואמרתי לה שזה לא נכון כלל
.את מהטובים
,כן, זה היה מכתב קשה ,אבל לא יכולתי לא לשלוח אותו
.אם זה הגיוני
,ידעתי שאני מוכרחה להגיד משהו שאני צריכה לספר להם
,שטיפלו בו
.שהייתה שם אהבה
,הלכתי לאשכבה .כי הייתי מוכרחה
הם לא ידעו מי אני .באותו זמן
נתתי לו חיבוק גדול .ונשברתי לגמרי
אלה היו המילים האחרונות .שדיברתי איתו
זה מביך כשהולכים בעיר
ורואים את הפנים של ההורים .שרואים בטלוויזיה
?מה הנורמה החברתית לזה
?מה אומרים
,השוטרים ,שוטרי המדינה, הכבאים
.אי אפשר להגיד עליהם מספיק .המקומיים המדהימים. תודה רבה
,בגלל התפקיד שלי שם
יש הורים שמרגישים ,לא נוח ובצדק
כי זה מזכיר להם .את מה שקרה
?אתה בסדר .כן. -טוב-
.אני שמחה לראות את זה
.טוב לראות אותך שוב .גם אותך. -עבר זמן. -כן-
אני תמיד מזהה אותך .כשאני רואה אותך
?הכול בסדר .כן, אנחנו בסדר-
.נהיה בסדר .כולנו יחד בזה
קרה לכם הדבר ,הכי נורא בעולם
.אי אפשר לוותר על החיים .בהחלט-
.אתה אדם טוב
אני זוכר .שמצאתי את דילן
הדבר היחיד שאני זוכר במפורש
.זה שהמורה שלו חיבקה אותו
,עד כמה שזה נראה קשה
שאבתי מעט נחמה .מהידיעה שהוא לא היה לבד
,לא יודעים מנין זה יגיע מה יעורר אותך
,ויחזיר רגש .צליל, או ריח
לא יודעים באיזה שלב .חוזרים להתחלה
זה משהו שיישאר איתי .בשארית חיי
רק לא מזמן ,ראיתי תמונה
:הבטתי בה, ואמרתי .זאת אני
,ראיתי אותי עם חברה שלי .מחבקת אותי
היא חיבקה אותי .הרבה זמן
זה הזיכרון האחרון .שיש לי מתחנת כיבוי האש
אני לא זוכרת .איך חזרתי הביתה
,גם אז .נשארנו בבית של חברים כמה ימים
השוטר שהודיע לנו רשמית ...שדילן מת
צילמו אותו וכתבו תאור .של מה שהוא לבש באותו יום
הם באו לבית באחת וחצי בלילה ,או שעה מגוחכת אחרת
...לאשר בפנינו שהוא
.שהוא ביניהם
:גם אז, חשבתי ,משהו לא בסדר
,זה לא יכול להיות
.זה לא אמור לקרות
זה מצחיק, אני זוכרת שראיתי אותו בארון הקבורה
.ביום ההולדת שלי
,חשבתי שאז אבין .סוף סוף, שהוא מת
גם אז ,לא הצלחתי לקבל את זה
,כי זאת הייתה הגופה שלו .אבל זה לא היה די
אחזתי בידו וראיתי את העור הקרוע ,סביב הציפורניים
.היכן שהוא כסס ציפורניים
.הבן שלי היה מלא חיים
...גם אז לא יכולתי .לכן אני לא מצליחה לקבל את זה
,לכן לפעמים קל לי לנסוע
כי אני יכולה .לדמיין שהוא בבית
,כשאני חוזרת הביתה מהנסיעות ...זה
אני צריכה .לקבל את זה שוב
אני לא יודעת איך אמורים .להתגבר על משהו כזה
.שלום, הוגו"
היה נעים לפגוש אותך" .בשבוע שעבר
,אני יודעת שהיה קשה" ,במיוחד לכל הכיתה של דילן
,אבל יהיה טוב להיפגש ולדבר" ".אם אתה עדיין מוכן
אמרת שהיה לך קשה .לדעת מה להגיד
,הוגו רוחאס אביו של ניצול מהכיתה של דילן לפעמים אני מרגישה .בדיוק אותו דבר. -כן
?מה אומרים
איך גורמים לאנשים ?לחוש בנוח
.כולנו יחד בזה
את יודעת כמה פעמים שכבתי במיטה
?וחשבתי כמה זה לא הוגן
.לא הכרתי את דילן ,משום מה, עמוק בפנים
.אני חש שהחמצתי משהו
,הוא היה בן שש ,הבן שלי
,וכשסיפרתי לו על דילן .הוא השתתק
:הוא הביט בי, ואמר
,הוא לא דיבר הרבה .אבל הוא היה ילד נחמד
.תודה
אני לא באמת יודעת מה חבריו .לכיתה של דילן חשבו עליו. -כן
היה קשה... הוא לא דיבר איתי הרבה ,על החברים שלו לכיתה
.כי הוא לא ידע לבטא את זה היטב .כן-
,אני יודעת שפניתי אליך ואמרתי שיום אחד
ארצה לשמוע ממך ,על החוויה של הבן שלך
כי יש לי צורך לדעת כמה פרטים שאפשר
,על הרגעים האחרונים של דילן .אבל אני לא מוכנה לזה
.אני מבין את זה
,כשחושבים על זה ,אפשר לקרוא כמה עיתונים שרוצים
,אבל בסופו של דבר
יש רק 11 ילדים .שיודעים מה קרה. -כן
השתדלנו לזכור פרטים מאותו היום
.כדי שיהיה לנו מידע
,כשתהיו מוכנים
מובן שנהיה מוכנים לשבת .ולחלוק את מה שאנחנו יודעים. -כן
.לא היום, בבקשה .לא. -לא היום-
.יום אחד ,יום אחד, ארצה-
.אבל אני לא מוכנה לזה
.הוא היה ילד טוב
.תודה. -אני מצטער .לא, בבקשה, אל תתנצל-
.אל תתנצל לעולם
.זה בסדר
אני צריכה לדעת .גם את הדברים האלה
?מה שלומך
.טוב לראות אותך
.תודה שבאת-
.בסדר
,אתה רוצה לקחת את זה, מארק .כדי שאוכל... -כן
פסטיבל הבוץ השלישי .על שם דניאל בארדן
?אתם מבטיחים למצות את החיים .כן-
אתם מבטיחים להוקיר בני משפחה .וחברים? -כן
,אתם מבטיחים לאהוב, לצחוק .וליהנות מהרגע? -כן
.בהצלחה .תודה-
.תודה שאתם עושים את זה .תודה. -תיהנו-
,קייל .אבוא לקחת אותך
:בכל יום, אני מביטה בקייל וחושבת .תודה לאל על נסים
.כל הכבוד
ואני מגלה שאני צריכה לנשום עמוק
לפני שאני מדברת לידם .על קייל
?נכון
.הכול טוב .כן-
כי אני לא רוצה .לגרום להם כאב נוסף
.קייל גידל את השיער מאז
.כך היה השיער של דניאל
קייל קשור מאוד .לשיער שלו
אני חושבת שזאת הדרך שלו .לשאת איתו את דניאל
אני רוצה להציג .את נטלי המתוקה שלי
:ההורים שלי אמרו ,תכתבי דברים
כי לא יהיו לנו זיכרונות .של התקופה שהיינו צעירים מאוד
.'הייתי בכיתה ה
.לא רציתי לשכוח דברים
,לא רציתי לחשוב על מה שקרה .אבל לא רציתי לשכוח את אחי
יהיה נורא להיות מבוגרת .ולא לזכור דברים
.אני לא אוהבת את זה
.אבל זה לא מוזר, לדבר עליו .כן-
אף אחד לא מרגיש מוזר .בגלל זה
זה מוזר .רק אם מחליטים שזה מוזר
.כן, אלה זיכרונות טובים .כן-
?קייל מדבר על דניאל
,לא הרבה ,כי אני חושבת שזה קשה לו יותר
,אבל בסך הכול אני יודעת שיש לו קופסה
עם תמונה שלו, צמיד שכתוב עליו .מה דניאל היה עושה
אני חושבת .שהיא מתחת למיטה שלו
אני חושבת שזה חמוד .שיש לו את זה
יש דברים שעושים כדי לזכור אנשים
.וזה רק בשבילך .כן-
לא רוצים .שאחרים יידעו על זה
אני אומר לעצמי :שוב ושוב
.עשינו הכול כמו שצריך
כל הורה שהעלה את הילד שלו לאוטובוס באותו בוקר
.עשה הכול כמו שצריך
ההורים שהילדים שלהם שרדו ,וזה מפריע להם וכואב להם
גם הם עשו הכול .כמו שצריך
.אנחנו צריכים להיאחז בזה
?אתה יודע מה דוון פופ עושה ?מה-
.הוא כותב ספרות מעריצים
אף אחד בקבוצה ,לא אוהב את דונלד טראמפ
.תזכור את זה, אבא
בסדר. -אף אחד בקבוצה לא אוהב .אותו. -בסדר
אבל דוון כותב .ספרות מעריצים
הוא קיסר חלל ...והוא צריך
,אני זוכר שאשתי באה אליי :ואמרה
?תשקול להיכנס שוב להיריון
:אמרתי ,אני לא יכול לחשוב על זה עכשיו
,אבל אחרי כמה שבועות .חזרתי אליה עם הסכמה גורפת
.חשבתי שזה רעיון מצוין
,לא חשבתי על עצמי ,על החיים שלי
.אלא על הבן שלנו ששרד
היה חשוב לנו מאוד שיהיה לו .עוד בסיס להסתמך עליו בחיים שלו
.האח הקטן של נייט
הנה הוא .עם כובע של גמד
- יום הולדת שנה שמח מאטי -
כשעשינו למאטי מסיבת יום הולדת .בסוף השבוע, זה היה קשה
מתי בפעם האחרונה ?היה יום הולדת שנה בבית הזה
אני חש קנאה מסוימת כלפי אשתי
שרואה את בן כל הזמן בחלומות
וכלפי אנשים שהכירו אותו היטב
.שרואים אותו ומדברים איתו
?מה זה היה
?אתה מגיע .הנה
עכשיו זה יסתובב .לכיוון השני
.הם באים
.כן
- הוקלי -
איך מישהו שהיה בחיי שש שנים ?נעלם פתאום
.אי אפשר להבין את זה
.אבל הוא היה כאן
.הוא היה קיים
יש לו מורשת שאני צריכה להגשים בשבילו
.ואגשים אותה בשבילו
אלימות בנשק הייתה תמיד דבר שראיתי בחדשות
ובהחלט לא חשבתי שהיא תשפיע עליי ועל הקהילה
.שלי
.ואז היא השפיעה
,כמו משפחת הוקלי עברנו לניוטאון
.בשביל הקהילה ובתי הספר
.אשתי, ג'קי, מורה
.כן, מגניב
כשננחת, חשוב להרים את הרגליים ?ולשלוח אותן קדימה, בסדר
בסדר. -אולי זה יהיה מהיר מדיי .בשבילך, פשוט תחליק
.זה קל מאוד
?אתה זוכר את זה .כן-
.אני לא רוצה סיכום
:איך אוכל לומר ?בסדר, התגברתי על זה עכשיו
.אין סיכום
חלמתי בפעם הראשונה ,חלום ברור שכל זה קרה
אבל הוא יצא איכשהו .והוא בסדר
.תפסתי אותו וחיבקתי אותו
,ייללתי וצרחתי
בכיתי מאושר .כי הוא חזר
"הטבח ב-ניוטאון"
הובא וסונכרן ע"י יוני
הסרט מוקדש" לחיים שנגדעו ב-14.12.2012
ולכל הניצולים בעיירה ניוטאון .אשר עדיין סובלים