BluRay / BRRip / BDRip אורך: 1:30:04/05 23.976 :FPS
סונכרן ונערך על ידי אריאל אפרתי
!צפייה נעימה
"מרו: לכבוש את הפסגה"
- שלוש שנים קודם לכן -
- בוזמן, מונטנה -
.תודה, יקירתי .זה מיוחד מאוד. -כרוב ניצנים-
.אתם מקבלים פירות ים ובשר
אתה מקבל את חגיגת .כרוב הניצנים השלמה
,אני תמיד יכולה לחזור לשם .זה קצת יותר טוב החודש
כשקונרד ואני רק התחתנו ,הוא הבטיח הרבה הבטחות
."לא אלך להרים הגדולים שוב"
ידעתי שהוא לעולם .לא יפסיק לטפס
אבל כעבור זמן לא רב הוא חלם
.על מסע גדול נוסף
.גלגלתי את עיניי ואמרתי, בסדר
טיפוס בהרי ההימלאיה בגובה רב .הוא רווי סכנות
זה הספורט המקצועי .המסוכן ביותר
,אבל עם מרו .הסיכון הוא כדאי
כמטפס הרים, מרו היא נקודת השיא ,של כל מה שעשיתי
קונרד אנקר וכל מה שרציתי לעשות .זו הפסגה הזאת, הטיפוס הזה
,ידעתי שהוא ימשיך לטפס לנצח
אבל לא הייתי בטוחה .מאיזה היבט
ג'ני אנקר ,אני יודעת שדברים יכולים לקרות
,וזה מה שאני תמיד אומרת
."כן, כן, אבל דברים יכולים לקרות"
- ספטמבר 2008 -
ניו דלהי, הודו - - גובה: 210 מטרים
רנן אוזטרק יש לי בחילה קשה מהנסיעה .בערך כשעה
?מה מצבך, ג'ימי
ג'ימי צ'ין הובלנו את הדברים שלנו ,בדואר אווירי מגג המשאית
אז אנחנו אוספים .את השאריות כרגע
למרו בהחלט יצא שם .כטיפוס בלתי אפשרי
וידעתי מהאופן שבו קונרד ,העלה את עניין הנסיעה
.בנונשלנטיות בולטת
ככל שקונרד נונשלנטי יותר ,כשהוא מציע נסיעה
כך יש לך .יותר סיבה לדאגה
גנגוטרי, הודו - - גובה: 3,000 מטרים
הייתי המום כשג'ימי וקונרד .פנו אליי לגבי מרו
.הם לא ניפחו את זה
הם לא אמרו, "זה ההר ."שכולם ניסו לכבוש ונכשלו
רנן אוזטרק בעיניהם הייתי כנראה ,דם חדש צעיר
שיהיה טוב בהעלאת החבל .בשיפועים מסוימים
.נמסטה
.וואו. תראו מה נגלה לעינינו
.סנפיר הכריש במרכז מרו
הטיפוס הזה ראה יותר ניסיונות ויותר כישלונות
.מכל נתיב בהרי ההימלאיה
.וואו
זה מקור נהר הגנגס, אחד הנהרות .המקודשים עלי אדמות
ג'ון קרקאור ,מחבר "לתוך אוויר דליל" מרכז היקום, זו נקודת חיבור מוזרה
שבה השמים והארץ והגיהינום .כולם מתמזגים
הכינוי "סנפיר הכריש" נגזר מהלהב באורך 450 מטרים
של גרניט יפהפה ומושלם .בגובה רב של 6,100 מטרים
.זה המבחן של המטפס הווירטואוז
הוא נוסה על ידי הרבה .מטפסים גדולים כ-20 פעמים
כמה מטובי המטפסים בעולם .ניסו ונכשלו בנתיב הזה
,מרו הוא לא רק קשה .הוא קשה ומסובך
אי אפשר רק לטפס היטב ,על קרח
,אי אפשר רק לעמוד היטב בגבהים
אי אפשר רק לטפס היטב .על סלעים
אתה צריך להיות מסוגל ,לטפס על קרח
,לטפס על פני שטח שונים
ואתה צריך להיות מסוגל לבצע טיפוס על קיר גדול
.בגובה 6,100 מטרים
מכלול דברים שעטופים באריזה אחת
שהביסו כל כך הרבה מטפסים טובים וכנראה יביסו אותך
.ואולי יביסו את כולם לנצח
,לאדם עם דפוס חשיבה מסוים .זה קסם שאין לעמוד בפניו
מחנה הבסיס - - גובה: 4,400 מטרים
כשהגענו לשם ,והבטתי מעלה על ההר
.לא ידעתי למה אנחנו נכנסים
מעולם לא ראיתי משהו .מורכב כל כך קודם
חוסר הניסיון של רנן לא נתן לי .סיבה להסס
,ידעתי שהוא חזק מספיק .הוא הכיר את המערכות
כצוות, אתם הסך הכולל .של הניסיון המצטבר שלכם
,הייתי בכמה מסעות עם קונרד
אבל לא ביצעתי .טיפוסים רציניים איתו
.ומעולם לא טיפסתי עם ג'ימי
אני מתעקש לצאת למסעות רק עם אנשים שאני מכיר
ג'ימי צ'ין ,ושאני בוטח בהם אבל יש יוצא מהכלל אחד והוא
אם מישהו שיש לי אמון מוחלט בו ,ושאני מכיר היטב
,כמו קונרד, אומר ."שווה לטפס עם הבחור הזה"
שמעתי על רנן וראיתי אותו בסרט טיפוס
שבו הוא טיפס ללא אביזרי הגנה ,על הנורת סיקס שוטר
,ולכן חשבתי לעצמי ."אני חייב לפגוש את רנן"
ראיתי סרטון של רנן מטפס ללא אמצעי הגנה
.על לייטנינג בולט קראקס
אתה רואה אותו עושה ,את הדברים האלה
.והוא נראה תימהוני
הוא נראה כאילו יש לו .להט פנימי
שמעתי על ילד שהוא .מטפס מוכשר ביותר
הוא חי בדרכים ,כמו רוב חובבי הטיפוס
.בייחוד מטפסים בראשית דרכם
אלא שאפילו .לא הייתה לו מכונית
הוא פשוטו כמשמעו .הגיע בטרמפ למדבר
כשרק הכרתי את רנן ,הוא בעיקר צייר בפנקסי סקיצות
איימי הינקלי .ציורים בקנה מידה קטן
ואז הוא התחיל לקחת בדי ציור גדולים למסעות
כי בשלב הזה הוא התחיל לצאת .ליותר מסעות
,כל הזדמנות התקבלה בהערכה
.והוא בעצם יצא בלי הפסקה
היום הראשון - - גובה: 4,600 מטרים
,חמש וחצי בערב .הגיע הזמן להתחיל את המסלול
.קר ונעים
,אנחנו מחכים שהשמש תתרחק .כדי שהשלג ישקע ויקפא
,זה הרגע הכי טוב
הרגע שבו הכול יוצא לפועל .ואתה באמת מתחיל
כמובן אמרתי את זה ,כשעזבנו את גנגוטרי
,וכשעזבנו את בוזמן
אבל עכשיו נקים מחנה .על ההר הלילה
קונרד ניסה לראשונה את מרו .ב-2003 ונכשל כישלון חרוץ
.זה היה טיפוס טכני ביותר
,זה לא האוורסט .זה סוג טיפוס שונה לחלוטין
על האוורסט, אתה יכול לשכור ,שרפות לסחוב את הציוד שלך
,לתקן את החבלים בשבילך .ליטול את רוב הסיכונים
ג'ימי וקונרד טיפסו על האוורסט .ארבע או חמש פעמים
.ג'ימי אפילו גלש סקי מהפסגה
מרו הוא הניגוד המוחלט .של האוורסט
.איש לא יסחוב בשבילך ציוד
,אם זה נחוץ לך .תצטרך לשאת את זה על גבך
,ובשביל מרו צריך הרבה כלים
מפני שהטיפוס מכסה .את כל הספקטרום
,‏460 המטרים העליונים ,סנפיר הכריש
,הם חלקים, נקיים ,כמעט חסרי מאפיינים מיוחדים
אבל מתחת לזה יש 1,200 מטרים ,של טיפוס קשה, שלג מחורץ
.מסוכן וחשוף
פעם אחר פעם, מטפסים צלחו את 1,200 המטרים הראשונים
בקלילות ובמהירות ,וחשבו שהם תותחים
,ואז הם הגיעו לסנפיר .וזה קיר גדול
וצריך לנקוט טכניקות מיוחדות .בחלק העליון של מרו
.וצריך להתקדם לאט בטיפוס כזה
.אולי תעבור רק 60 מטר ביום
אולי יידרשו לך 6 או 7 ימים
כדי להשלים .את ה-457 מטר שלמעלה
,ואם יידרש לך כל כך הרבה זמן ,אם אתה מתקדם לאט
,אתה צריך אוהל ערסל נייד
.אתה צריך אוכל ומים ודלק
עד מהרה הציוד מגיע .ל-90 ק"ג
,אתה צריך מתלה מיוחד .‏22.5 ק"ג ברזל
לכן אתה צריך להעלות ציוד במשקל 90 ק"ג
,במעלה 1,200 המטרים הראשונים
,ואף אחד מהמטפסים הקודמים ,וקונרד בפעם הראשונה שלו
,הם לא האמינו .הם סירבו לטפס כך
.סוחב משא כבד
.אני מרגיש את הגובה קצת
,אבל קונרד אמר לראשונה :העניין הוא כזה"
.יש לי הארה"
צריך לטפס על הקיר הגדול" בסגנון המתאים
."ולהעלות את הציוד לשם"
?איך זה מתקדם .מתקדם בסדר גמור-
.פעולות ליליות בטיפוס
.למרבה המזל, הברגים טובים
ולמה אנחנו עושים ?את הדברים האלה
.הנוף. הנוף
.השעה שתיים בלילה
הלכנו על המחנה המאולתר על .הכתף במקום להקים את האוהל
.זה הרבה יותר קל ...יש לי
תגיד את הסיבה, הסיבה האמיתית .למה לא הקמנו כלום
?כי אנחנו מותשים קצת, אולי
.יכול להיות יותר גרוע
יכול היה לרדת .שלג כבד עכשיו
.תראו מה קורה כאן
.קונרד שוכב על השלג
.והנה האוהל מעורר הרחמים שלי
.אתה יודע שקר כשאתה... כן
.כשהאוהל שלך ישירות על השלג .כן-
.וגם יורד קצת שלג בחוץ
.אור ראשון .מאז שתיים בערך
למעשה עשיתי כבר לא מעט .שגיאות היום
ההר שוב עושה לי .בית ספר
אבל אנחנו מתקדמים יפה בסחיבת משא במשקל 90 ק"ג
במעלה מסנן שלג באורך 914 מטר
.בגובה 4,778 מטר
אני רואה את המערכת .נכנסת לכאן די בקרוב
קונרד ואני עברנו כמה מסעות קשים יחד
.בכל רחבי העולם
.היינו על קיי-7 בפקיסטן .עשינו סקי בנאלי
.היינו על האוורסט יחד
המוניטין של קונרד בקרב מטפסים .נטול דופי
למרבה האירוניה, הוא התפרסם בעקבות מציאת גופתו של מלורי
,במהלך טיפוס על האוורסט
במקום על הטיפוסים הראשונים .הקשים שלו ברחבי העולם
"נשיונל ג'יאוגרפיק" - - קווין מוד לנד
רוב המטפסים בני דורי .עקבו בילדותם אחר המסעות שלו
בזמנו לא הייתי מעלה בדעתי .שאזכה לטפס איתו
קשה להאמין שאנחנו עוד מעט .שבע שנים שותפים לטיפוס
.התחיל לרדת שלג
.אבל אנחנו מחויבים לעלות .כן-
ירד שלג רק לזמן קצר ?ואז יהיה נחמד. נכון
בינתיים אנחנו מביטים החוצה .לתוך כדור פינג פונג
היום השלישי - - גובה: 4,869 מטר
השלג הגיע ונלחמנו לבנות .את המחנה הנייד הנתלה שלנו
.כל הכבוד
שזה בעצם ערסל תלוי .עם אוהל מעליו
.אלוהים ישמור
.יופי
אנחנו מתחילים לשמוע את מפולות השלגים מהצדדים
.עושות שמות לידנו
.תראו, יורד שלג בחוץ
.גרים באוהל תלוי ויורד שלג
אין אווירה כמו של חג המולד ?איכשהו
,זה מה שאנחנו רוצים לחג המולד .סופת שלגים
...לשבת כאן .על סנפיר הכריש-
.כן
.רטובים עד לשד עצמותינו .כיף גדול
,אנחנו שם למשך יום ,ואז היום מתארך ליומיים
.ואז לשלושה
בעצם אנחנו תקועים באוהל התלוי .במשך ארבעה ימים
זו הייתה אחת הסופות .הכי גדולות שראיתי אי פעם
.היינו ארבעה ימים בסופה
והיה לנו מזון לשבעה ימים ,בסך הכול
לכן בסוף השתמשנו בחלק גדול .מאספקת המזון שלנו
.איבדנו בעצם מחצית מהמזון שלנו
ו-90 אחוזים מההר .היו עדיין מעלינו
.זה סמסרה. אוהל הסבל
.חשבתי, זה נגמר
.עשינו ניסיון טוב
.קר
איפה השמש שהייתה לנו ?בימים האחרונים
.אני כאן למעלה קופא
.זה מוגזם בשבילי
.זה גדול עליי
,אני שמח שחוויתי את זה
אבל אני גם שמח .שאנחנו יורדים מחר
.מזג האוויר מתבהר לבסוף
,בראשי אני חושב ."זה הזמן לזוז. הסופה הסתיימה"
כשהתחלנו להצטייד באותו יום ,והתכוננו לטפס
,היה קצת בלבול אצל רנן .שאנחנו עולים במקום לרדת
?יש חמישה
הם התחילו להתכונן להמשיך .במעלה ההר
,לא ידעתי למה או איך .מה עבר להם בראש
,בייחוד קונרד מעולם לא ראיתי אותו
כל כך חדור מוטיבציה .לגבי טיפוס
היום השמיני - - גובה: 5,200 מטרים
,טיפוס זה ספורט מסוכן
ושותף טוב ידרבן אותך ,להגיע לפסגה
ועם זאת ידאג שתהיה ער .לסכנות הכרוכות בכך
.אנחנו פורשים את האוהל התלוי
האמון המוחלט בשותף .הוא די מיוחד
.רנן היה מופתע
הוא מעולם לא חווה משהו .בסדר הגודל הזה
.ג'ימי ואני עברנו את זה
.המשכנו למרות הקושי
וזה נובע מההבנה שהמצב .לא גרוע כל כך
.וכאן נכנס החונך לתמונה
טיפוס הוא אומנות מוזרה .שמועברת מדור לדור
הדרך שאתה לומד .היא בעזרת חונך
.קונרד למד לרגלי מאגס סטאמפ
,קונרד הוא עילוי צעיר
ומאגס היה .אחד מגדולי המטפסים בעולם
מאגס סטאמפ .מאגס היה נפלא .הוא פרש עליי את חסותו
הוא היה הסנסיי .ואני הייתי התלמיד
.הוא דרבן אותי
הוא לקח משהו שהיה חסר צורה .והעניק לו צורה
עד היום .הוא חלק חשוב מחיי
קונרד, הוא מצא .את החונך המושלם
מאגס לקח אותו למסחרית שלו ,והרים את דגל התפילות
,והנה היעד הנכסף שלו .פסגה בשם מרו
.קונרד התפעל
,מאגס ניסה פעמיים, ב-86 וב-88 נכשל בשתי הפעמים
,מכל מיני סיבות
אבל זה לא הרתיע .את מאגס
.הוא המטפס הקוסמי .כל זה חלק מהתוכנית הקוסמית
.הייתה לו כל כוונה לחזור
ואני בטוח שזה עשה .רושם עצום על קונרד
,ואז ב-1992 ,שנתיים אחרי שפגשתי את קונרד
,מאגס מת על דנאלי .כשהדריך לקוח שעסק בהברחה
.עבדתי בסולט לייק והלכתי לטפס
,בנסיעה חזרה, חברי דאג אמר ."אנחנו חושבים שמאגס מת"
ואני זוכר בדיוק את הכביש הבין-מדינתי
,שבו דאג בישר את הבשורה .וחשבתי, קיבינימט
,תמיד חשבתי שדברים כאלה יקרו
,אבל זה לא יקרה למאגס .הוא היה הטוב מכולם
היום העשירי - - גובה: 5,500 מטרים
טיפוס עם חונך ,הוא דבר מסוכן לפעמים
כי אתה נותן בו .את מלוא האמון
נתתי להם הכול, וזה היה קרב .בלתי פוסק בראשי יום יום
,קפאתי מקור ,רעדתי ללא שליטה
אבל בהחלט לא רציתי להיות ,הבחור שאומר
."קר לי. אני רוצה לרדת"
?רפוי, הא
היה כנראה 30 מתחת לאפס .כשהשמש נעלמה
מתיש לנסות לטפס .בטמפרטורות כאלה
הכול עניין של טיפוס .על הסדקים
.לא רואים סדקים כאן
,הגענו לקטעי סלע נקיים לגמרי
והייתי בטוח שאין עוד ,לאן ללכת
אבל אז ג'ימי או קונרד .נכנסו אל תוך הריק
זה טיפוס תלול מודרני ,על דף חלק
,אתה משתמש בכלים ,לפיכך אתה אומן
.מקיש קלות, הולם בחוזקה ומכוונן
הוא כמו נגר, מגלף במרץ ,את הארון העשוי מעץ אגוז
אלא שאם תכה באזמל ,עוד פעם אחת
ואתה נגר, אולי תבקע אותו .ותהרוס את הארון. חבל
אם אתה בשיפוע תלול ,ואתה מבקע את הארון
.אתה מת
.כן, זהו זה, כאן
?אתה רוצה להיות כאן ?איפה אתה רוצה להיות
.לא אכפת לי .אני ממש על הקצה
.אני אשאר כאן לעת עתה
.יש לי משקאות חמים כאן
קשה להפריז .בתיאור המצב שבו היינו
.בקושי
הגענו למצב שבו אכלנו כמה כפות גרנולה בבוקר
וחלקנו כמה פרוסות סלמי במהלך היום
.עם כמה חתיכות גבינה
אנחנו בהחלט אוכלים במשורה .בשלב הזה
.צלוי
בשביל מטפסים מעל כירה על מכל פרופן ריק למחצה
אין דבר טוב יותר .מקליית הקליפה
.זה נהיה די טעים
.זה לאכול כל מה שנשאר לך .מאוד יעילים
בשבוע הבא נאכל .את המגפיים שלנו
- היום ה-13 - גובה: 5,800 מטרים‏
קונרד מרבה לדבר על איך להשאיר .את הסיכון בר שליטה
הוא מדבר על כך שיש סיכון מתקבל על הדעת
,וסיכון שלא מתקבל על הדעת
והוא תמיד מקפיד שזה יהיה מתקבל על הדעת
.על ידי השארת שוליים
אבל הוא ניסה את הטיפוס ,הזה בעבר, נכשל
וגם אם הוא לא הודה בכך ,בפני עצמו
כדי להצליח הוא יהיה חייב לשכוח מהחשיבה השמרנית
.וליטול סיכון עצום במקרה הזה
אבל אם הם רוצים ,להישאר בחיים
.אסור להם לעשות שגיאות
,הוא אמר, "אם אמות ,אני אאכזב את המשפחה שלי
."אסור לי לעשות טעויות"
זו לא מחשבה טובה ,כשאתה בשלב כל כך מתקדם
,אבל הוא חושב לעצמו ,אני לא יכול למות עכשיו"
כי אז באמת פישלתי" ."מבחינת אשתי וילדיי
.לג'ני אין מושג
אין לה מושג קלוש .מה הוא עושה שם
!לעזאזל
.כולנו שחוקים
,‏16 ימים כאן על ההר .נותנים כל מה שיש לנו
.הקצב ממש איטי
אוזל לנו הדלק למעשה ,והמזון וסיגריות ונייר
.אבל מחר הוא יום מכריע
אם לא נעלה על הצוק ,הגדול והתלול ונקיף אותו
.נצטרך לוותר
.אבל יש לנו מאמץ אחרון מחר
נקודת החוזק של ג'ימי היא שהוא רציונלי ויודע להשלים
.ומציאותי לגבי היכולות שלנו
כשנפגשנו לראשונה, ידעתי מיד
.שזאת חניכה שהולכת לפרוח
וגם מיד הרגשתי שיש לו ,מוטיבציה ונחישות
.ולא ממש ידעתי למה
.הוריי קראו לי שאו פאנג ."פירוש השם הוא "שמנמן קטן
הוריי נאלצו לברוח מסין .במהלך המהפכה הקומוניסטית
.שניהם עברו הרבה תלאות
הם באו לארה"ב ,כדי לבנות חיים חדשים
.והם תלו בי ציפיות רבות
.אבא שלי היה קשוח
בחורף, השתמשנו בגזרי עץ .לחמם את הבית
הוא שם אותם בחלקה האחורי של החצר הענקית שלנו
והטיל עליי לגרור אותם חזרה על מזחלת בשלג
.שהגיע לי עד הירכיים
.הוא דגל בקשיחות
טיפוס הרים .לא היה קריירה בעיניהם
גרייס צ'ין אחות אמא שלי התקשרה אליי כל הזמן והתלוננה על העובדה
שבנה הוא איש חסר בית שנדד ממקום למקום
והקים מחנות ולא היה לו .בית קבע
אבל כשעברתי גירושים קשים והתקשרתי לג'ימי בוכייה
,ונסערת, מילותיו הראשונות היו ."בואו תגורי איתי"
,עברנו לגור בדירת הרווקים שלו
שני ילדים עם כל הטושים .ומשחקי הלגו
והוא הכניס אותנו לביתו .ללא היסוס
,הוא עוד אחד מהמטפסים המעולים
,ואתה לא עומד על טיבו כמטפס
,כי דעתך מוסחת בידי האמנות
.וכנראה כך הוא מעדיף
וצילום תמונות מקשה מאוד .על הטיפוס
"נשיונל ג'יאוגרפיק" - - מעל יוסמיטי
,הוא צילם מסע לאוורסט .ואמא שלו חלתה מאוד
כשנודע לו, הוא הרגיש צורך לעזוב .כדי לראות אותה לפני מותה
אמא שלי חילצה ממני הבטחה .בשלב די מוקדם
היא אמרה, אם זה מה שאתה ,מתכוון לעשות בחיים
,עליך להבטיח לי דבר אחד
עליך להבטיח לי .שלא תמות לפניי
,וכשהייתי בטיפוסים ובמסעות ,הגעתי לשלב מסוים ואמרתי
כמה אני מוכן להתקרב" "?להפרה אפשרית של ההבטחה
אוורסט גובה: 7,300 מטרים ,אחרי שאמא שלי מתה ,כשהטיפוס התחיל להיות מסכן חיים
,אני זוכר רגע שאמרתי ."אני יכול ללכת על זה עכשיו"
- היום ה-17 - גובה: 6,100 מטרים‏
.קונרד שם למעלה
.אני לא מוצא ציוד טוב
.ידינו וכפות רגלינו רדומות מהקור
.תודה. תזוזה טובה
.אנחנו כנראה בגובה 6,250 מטרים
.מרחק קצר מהרכס
.קר כקרח
.היום הניסיון שלנו להעפיל לפסגה
.תיכנס
.כן, תנגח. קרח
המשחק בטיפוס הוא למתוח ,את הגבול כמה שאתה יכול
אבל לא רצוי ליטול .סיכונים טיפשיים
אם אתה מת אחרי שנטלת ,סיכון מטופש
,לא רק שאתה מת ,אלא ביישת את עצמך
.המטת על עצמך קלון
.אסור לך להקל ראש בסכנות
אתה אמור להראות שאתה כל כך טוב וכל כך מבוקר
שאתה יכול להגיע עד הגבול .ולא לחצות אותו
.זה היה בוקר ארוך במיוחד .התחלנו בשתיים
יש לנו בערך 150 מטרים .עד לפסגה
אנחנו שואפים להגיע .לרכס הפסגה
.קונרד חופר במעין כרכוב בולט
.רנן בקו האש
שלג וקרח נופלים מגובה 45 מטר .ופשוט מכים ברנן
כל הרסיסים והקרח שהוא בעט למטה נפלו ישירות עליי
,כמו שיטפון בלתי פוסק
וממש הרגשתי שאני מאבד .את האצבעות והבהונות
.התחלתי לצעוק ולצרוח ולבכות
זו הייתה נקודת השבירה .האחרונה שלי
,אפילו אמרתי משהו כשעליתי לשם ."הרגליים שלי במצב לא טוב"
לא נראה לי שהם אפילו אישרו .ששמעו אותי
.הם דיברו על העברת הלילה שם
.קונרד ואני משוחחים
?יש מקום להקים אוהל" "?יש מקום שנוכל לישון בו
נסה לישון כשאתה יושב על פינה קטנטונת
בגובה 6,100 מטרים ללא שקי שינה
.ולסכן אצבעות ובהונות
?מה יהיה אם נמשיך הלאה" "?כדאי שנמשיך הלאה
אם אתה הולך על זה ,ומעביר את הלילה בחוץ
יש סבירות גבוהה מדי .שלא תחזור
.אנחנו קרובים מאוד לפסגה
,השעה ארבע .אנחנו כאן כבר 17 ימים
.אנחנו שחוקים לגמרי
.התחלנו הלילה בחצות
אם ננסה לכבוש ,את הפסגה היום
,משמעות הדבר שנרד הלילה
ומחנה ארעי מאולתר בגובה 6,100 מטרים
באקלים קר ללא הגנה נאותה וללא מספיק מזון
.זה משולל כל היגיון
.זה נגמר
.מאה מטר מהפסגה
.אין לנו מרווח ביטחון להצליח
,לא קל לחזור על עקבותינו
,אבל לעזאזל .הדבר הזה קרע אותנו
אולי הוא פשוט .לא נועד לטיפוס
.אבל אני לא חוזר
...זה כל כך ?הולם-
...מרכז היקום הוא .מעבר להישג יד-
כשקיבלנו לבסוף את ההחלטה .לרדת, זו הייתה הקלה
.זה היה גם שברון לב
.כפות הרגליים שלנו גמורות .אנחנו כחושים
כשירדנו מההר, מצבנו התבטא בשילוב של כוויות קור
.ורגל חפירות
רגל חפירות זה כשכפות הרגליים והידיים
הן בתנאי רטיבות ולחות במשך פרק זמן ארוך
.והן מתחילות להירקב
.חזרתי בכיסא גלגלים .לא יכולתי ללכת כמה שבועות
.כולנו נתנו את המיטב שלנו
,מתחנו את הגבולות שלנו .ונשאר משהו לא גמור
.אבל הייתי אחוז דיבוק
עוד לא הגעתי למטה ,וכבר שאלתי
?אני חוזר לפני המונסון"
?אחרי המונסון"
?מתי ננסה שוב" "?ומה נשפר הפעם
אחרי 2008, רנן ואני מצאנו את .עצמנו בהרבה צילומים שונים יחד
.נסענו בכל רחבי העולם ,היינו בצ'אד שבאפריקה
.היינו בבורנאו
.שיתפנו פעולה בהמון עבודות
ידענו שהיו כמה צוותים ,שניסו את סנפיר הכריש אחרינו
ואז מטפס סלובני מעולה בשם סילבו קארו
,התקשר לקונרד לבקש בטא .לבקש מידע על המסלול
.הענקנו לו את מלוא תמיכתנו
.לא היינו רכושניים כלפי הטיפוס
.אין לנו בעלות על ההר
,אמרנו, "הנה זה הנה מה שלמדנו
ותסיים את סיפור סנפיר הכריש"
.כי אז לא נצטרך לחזור" ."זה בוצע
,הנחנו שסילבו יצליח
.ואז קיבלתי טלפון מקונרד
,הוא רק אמר ."הוא לא הצליח"
,באותו שלב אמרנו ,גלגלי השיניים מסתובבים
.אנחנו חוזרים
אומרים שהמטפסים הכי טובים .הם אלה עם הזיכרון הכי גרוע
- ‏3 שנים אחרי הטיפוס הראשון -
כשישה חודשים לפני שהיינו אמורים לעשות את דרכנו למרו
,לניסיון השני רנן ואני יצאנו לצלם פרסומת
.בג'קסון הול
.זה לא תלול מדי כאן למעלה .הפסגה כנראה כאן
קיבלתי טלפון מג'רמי ג'ונס ,וזבייר דלרו
שניים מגולשי הסנובורד .על הרים גבוהים הטובים בעולם
?וכאן? זה החלק הכי תלול
,זו הייתה עבודה מסובכת וביקשתי מרנן לצלם בה
אף על פי שהוא לא היה גולש .טוב במיוחד
אבל הקו הזה, מתחת לזה .יש צוקים של 300 מטרים
אלה הסיבובים הראשונים שעשיתי .עם ג'רמי וזב
.מבשר טובות
.זה היה אדיר
היינו בדרך למטה יחד כשראיתי את רנן
.מועד על קצה הסנובורד
הוא יצא מכלל שליטה .ונעלם מעל צוק
ירדתי אליו והיה דם רב .מסביב לראשו
.תשאיר את הראש במקום .אני מטפל בזה-
.הוא ריסק את הגולגולת
יכולתי לראות .את פנים הראש שלו
.חשבתי שהוא עומד למות בזרועותיי
.הרגשתי אשם
יש לו שבר דחיסה פתוח בגולגולת ,עם פנאומוצפלוס
.כלומר אוויר בתוך הגולגולת
.יש לו שבר בחוליה סי-2
שברים במסה הצדית
ושבר בזיז השדרתי .של חוליה סי-6
?זה יצא, בסדר
הוא יהיה מקובע .למשך הרבה זמן
.לוקחים אותו לחדר ניתוח
יש סיכון משמעותי ?במהלך הניתוח
.בהחלט
,אומרים לנו שאפשר לראות אותו ,ומוציאים אותו
...והוא פשוט נראה
,זיהיתי אותו .אבל הוא נראה כל כך מוכה
,כשמצאתי אותך .היית עם הפנים למטה בתוך ערימה
היה לך בעצם משולש ,בגודל הזה בערך
בגודל הזה בערך שיכולתי .לראות בעדו את הגולגולת שלך
רנן נחת על הראש ,וספג שברים קשים בגולגולת
,הוא שבר שתי חוליות בצוואר
הוא סבל מקרע ,באחד מעורקי החוליות
ובעצם מחצית מזרימת הדם .למוחו נקטעה
"?שאלתי, "מה ההשלכות
הרופאים השיבו, "90 אחוז מהאנשים עם כל אחת מהפציעות
לעולם לא ילכו שוב" ."על רגליהם
ביחס לפציעת הראש, הם אמרו .שמילימטר נוסף והוא היה צמח
.הנה אנחנו, הנוף
.קיבלתי טלפון מג'ימי
."הוא אמר, "אירעה תאונה קשה
.נסעתי לשם מיד
,היה לנו רגע שבו אמרתי ."אתה תהיה בסדר. המצב טוב"
קמנו ולקחנו את ההליכון וצעדנו ממזרח למערב
.על רצפת לינוליאום
.מצב החלמה
.כן
אני מקווה שזה יעבור מהר .כדי שנוכל לבצע את המשימה
.כן
.בספטמבר .כן. בדיוק-
,בזמנו הוא אמר ."אני רוצה ללכת למרו"
,אבל לא רציתי להגיד לו ."אתה על הפנים"
.בחייך
אני לא מסוגל להגיד למישהו .שמשהו הוא בלתי אפשרי
לא תבלום אותו ,באותו רגע ותגיד
?על מה אתה מדבר" .לעולם לא תחזור למרו
."לעולם לא תטפס שוב" .פשוט לא אומרים דברים כאלה
אני רואה מה קורה בגובה .בשלב מסוים
,כשידעתי שרנן במצב יציב
חזרתי לג'קסון לנסות לסיים .את העבודה
,מבחינת החזרה של ג'ימי
איש לא היה אומר דבר ,אם ג'ימי היה אומר
ג'רמי ג'ונס גולש סנובורד מקצועי ."לא אעשה את זה. מיציתי"
.אלה החלטות אישיות מאוד
זו הייתה גישה של, "אתה חייב ."לעלות חזרה על הסוס
,חמש, ארבע, שלוש, שתיים, אחת .זבייר דלרו
.האווירה הכללית הייתה די קלילה
היעד לאותו יום .היה אנרגיות טובות
,בשיחת ההכנה הוא אמר לנו ,תגלשו אחד אחד
.תוודאו שכולם במקום בטוח
,ג'רמי ביצע כמה סיבובים ,עצר בצד אזור בטוח
קרא לי לבוא, ואני מבצע סיבוב ,סמוך לסיבוב שלו
,ואז אני מרגיש את זה .כל המדרון זז ממקומו
."אני צועק, "מפולת שלגים ,פשוט צורח במלוא גרוני
."תברחו, תברחו"
לרגע זה נראה .כמו הילוך איטי
.וברגע שלאחריו הכול צבר תאוצה
.ונסחפתי
.אני נישא באוויר .חסר משקל לחלוטין
.והוא נעלם מעיניי
זו הייתה הפעם האחרונה .שראיתי את ג'ימי
...והסחף נמשך ונמשך
נמחצתי תחת ים של גושים בגודל של מכוניות
שנעים במהירות 110, 130 קמ"ש
.במורד 600 מטר אנכיים
,בראשי שמעתי קול ,ניהלתי דיאלוג פנימי
,וואו, תמיד תהיתי איך אמות" ."ועכשיו אני יודע
,ציפיתי להיקרע לגזרים
אבל אחרי זמן מה זה התחיל להיחלש
וזרם תחתי מוזר החל לדחוף אותי ,מעלה דרך השלג
וברגע האחרון צצתי החוצה ,מתוך הכוח שגרר אותי
.והייתי קבור עד החזה
,באותו רגע אמרתי ."אלוהים, אני בריא ושלם"
פלטתי גוש שלג ענקי מהפה .ונשמתי נשימה עמוקה
.התנשמתי בחוזקה, הבטתי בידיי
לא האמנתי שהן עדיין .מחוברות לגופי
...ואז
.כן, זה היה קשה לעיכול
.היה ממש קשה לרדת
,ההרגשה הייתה כמו נצח
אבל אני עובר את הפינה ורחוק בתחתית שדה השפוכת
הכי גדול שראיתי מעודי .יושב ג'ימי זקוף
.מעולם לא ראיתי סחף כזה .באמת
מפולת השלגים הזאת עלתה .על כל המפולות שראיתי אי פעם
לא יכולתי שלא לחשוב .שג'ימי מת
.אני לא מאמין שהוא שרד
.היום ראיתי נס
.כן, ראיתי נס או מאמץ על-אנושי .ראיתי משהו
.לא יודע
רוב האנשים לא שורדים .מפולות שלגים כאלה
אנשים מתים במפולות .הרבה פחות גדולות
.המזל האיר לי פנים
.הסתלקתי לזמן מה
.נעלמתי לגמרי
.נזקקתי לזמן מה להרהר
בעקבות התאונה הכמעט קטלנית ,של רנן
ג'ימי עבר טלטלה חזקה
ואז מפולת השלגים .כעבור ארבעה ימים
זה תרם מאוד .לחשבון הנפש שלו
.ניתנה לו הזדמנות נוספת
מה אתה עושה ?עם הזדמנות נוספת
ג'ימי ניצל ממוות ,כנגד כל הסיכויים
.והוא היה מעורער מאוד
.הוא היה במצב נפשי גרוע
זה מוביל אותך לפקפק .בשיקול דעתך באופן כללי
.הוא הבריז ממחויבויות שונות
.הוא לא הולך לשום מקום
.ודאי וודאי שהוא לא הולך למרו
.רנן לא יכול ללכת למרו .הוא נכה, אולי לצמיתות
ברצינות. איש לא ידע .אם רנן יצא מזה
.רנן ואני נפגשנו הוא היה עם הסד על הצוואר
.ישוב על כורסת טלוויזיה
ותנועת הצוואר שלו .הייתה מוגבלת מאוד
,אני מעודד אותו ."כן, זה אפשרי. זה טוב"
אבל בתוך תוכי ידעתי ,שאולי אצטרך להגיד לרנן
אתה לא מוכן פיזית" ."לחזור למרו
קונרד היה הכוח המניע .לכל הנסיעה
,בהתחלה לא רציתי שהוא יחזור
אבל זה נבע מהנאמנות למאגס
והרצון להגשים .את החלום המשותף
,מאחר שטיפסתי על הרים בעצמי
.הבנתי את זה
על אחת כמה וכמה ,אם זה טיפוס ראשון
.איש לא היה שם לפניך
אחרי הפוגה קצרה ,וחשבון נפש רציני
הרעיון לא לעשות סקי ,ולא לטפס ולא להיות בהרים
.לא יכולתי להעלות את זה בדעתי
לא הייתי מוכן לוותר .על הכול
נשארו רק חמישה חודשים .עד לנסיעה המתוכננת למרו
זה היה שלב די משמעותי ,שבו לא היה אכפת לי שאני פצוע
היה אכפת לי רק שלא אוכל .להצטרף לצוות שוב
.תרים את הידיים כך, בבקשה
אני בטוח שבשביל חבריי ומשפחתי ,זה היה קשה
.הם רק רצו שאהיה בסדר
כואב לי .שהם מרגישים כך בגללי
אחד השברים הוא הדבר הזה כאן מאחורה, שזז לגמרי ממקומו
.ולא ממש יחלים
...זה השבר השני
אחת השאלות הכי גדולות הייתה
.העורק החולייתי
.איבדתי חצי מאספקת הדם למוח
ובטיפוס בגובה רב יש סיכון גבוה שקריש דם יעבור
דרך העורק ויוביל לאירוע מוחי ,במהלך הטיפוס
אבל מבחינתי .זה היה שווה את הסיכון
זה היה משהו .שהייתי חייב לעשות
היה שווה אולי .למות למען זה
בעיניי, היה מטורף .שהוא רצה לחזור
אבל התברר לי שמרו היה בשבילו .משהו להיאחז בו
,בשבילו זה היה החלום .לחזור ולטפס על מרו
ולהוכיח לעצמו שיש לו יכולת
.לבצע קאמבק
.הבנתי את זה
.במובן מסוים נזקקתי לאותו דבר
,רנן התמסר כל כולו להחלמה
ואופן ההתקדמות שלו .היה כמעט בלתי אנושי
,קונרד ואני התכוונו לחזור למרו
אבל עדיין היינו צריכים ,לקבל החלטה בנוגע לרנן
.ורנן די התעקש ללכת
,היה רגע ששלושתנו נפגשנו
וג'ימי השמיע טיעונים .למה כדאי שרנן יצטרף
.הייתי נגד הצטרפות של רנן לטיפוס
,התעמתתי עם ג'ימי ואמרתי .אני לא מתלהבת מהרעיון"
אתם לא יכולים להעלות" ."את רנן לשם
?מה יהיה אם הוא ימות
אבל לא הצלחתי לשכנע את ג'ימי .להוציא את רנן מהנסיעה
.הוא היה מבוצר בעמדתו
,הוא אמר בפסקנות ,אם רנן מרגיש שהוא מוכן"
."אני מאמין לרנן"
דאגתי לרנן, אבל גם דאגתי לרווחת הצוות כולו
כי רק לעלות לצוק כזה .עם שותף חלש
אם הם ייקלעו לעוד סופה ?קשה וממושכת
או מה יהיה אם אחד מהם יחטוף סלע בראש
...והם יצטרכו להוריד אותו והם
אתה צריך שהשותפים שלך .יהיו בריאים וחזקים
,כשהחברים שלנו שמעו על זה
.הם חשבו שיצאנו לגמרי מדעתנו
.אני לא יודע
.לא! לא! זה לא בסדר
זה לא אופייני לקונרד .או לג'ימי
הבחורים האלה, הם לא משחקים .משחקים. הם לא עושים שטויות
אם כן, הם כבר היו .מתחת לאדמה
פעמיים או שלוש היו לי .התקפי חרדה קשים
בשעה שתיים בלילה ,הציף אותי לפתע גל חרדה
."ואמרתי לעצמי, "לעזאזל
,יש לי שני ילדים שישנים למעלה ,אשתי לידי
.ילד נוסף נמצא באוניברסיטה .אני אחראי להם
,אני שואל את עצמי "?אתה חוזר"
,פירות הטיפוס הם ענקיים ,אם אתה שורד
אם המשפחה שלך יוצאת מזה ,בסדר, אם כולם יוצאים מזה בסדר
.הטיפוס הוא כדאי
,הבעיה היא, כידוע לנו .שאתה לא תמיד יוצא מזה בסדר
,אנשים מתים .ואז אי אפשר להצדיק את זה
.זו הדילמה הגדולה
- האיש האחרון שנותר עומד -
קונרד יודע את זה .יותר טוב מכל אחד
תראה מה קרה למאגס .ולשותף הבא של קונרד, אלכס
,אחרי מותו של מאגס ב-92
אלכס לואו נעשה שותף הטיפוס .העיקרי שלי
.אלכס היה המטפס המוביל בזמנו
קונרד היה השותף המועדף .על אלכס וחברו הטוב
,קונרד היה מעולה בשבילו
כי הוא יכול היה להתאים את עצמו לקצב של אלכס
ולא היו הרבה אנשים .שיכלו לעשות את זה
אלכס לואו .זה נירוונה. זה מה שזה
אנחנו הולכים לבלות ביחד .וליהנות מההרים
,מאגס היה המורה הרוחני
אבל אלכס היה יותר .שווה ערך לקונרד
אלה שניים מהמטפסים .הטובים בהיסטוריה
.אנשים נדהמו מהם .והם ניזונו זה מזה
,הם היו הזיווג המושלם .השותפות המושלמת
,קווין מוד לאנד אנטרקטיקה הלכתי לאנטרקטיקה .עם אלכס וקונרד ב-97
אחד הטיולים הכי טובים .שיצאתי אליהם
.הם היו במיטבם .היה נפלא להתבונן בהם
,היה לו שותף חדש .והם עמדו לקרוע את העולם
אלכס הפליא לאזן .בין הטיפוס למשפחה
.כולנו היינו סוג של נוודים
,לעומת זאת ,אלכס הוא אדם מן השורה
.הוא נשוי עם ילדים
הייתי נשואה לאלכס לואו .במשך 18 שנה
ובסתיו של 1999 הוא היה במסע עם קונרד
,לשישפנגמה בטיבט .והם עלו להעיף מבט בהר
זה היה אמור להיות .יום מנוחה
דייוויד ברידג'ס, אלכס ואני עלינו ,והתכוננו לטיפוס
והגענו לנקודה מסוימת. השעה .הייתה בערך 7 וחצי, 8 בבוקר
,לפתע נשמע קול נפץ הרמנו את עינינו
והתחוור לנו לחרדתנו .שמשהו השתחרר
לפני שאלכס עזב, הייתה לי .תחושה מוקדמת מוזרה
.לא רציתי שהוא יצא לטיפוס
אמרתי, "אני מודאגת שתמות ."במפולת שלגים
,אלכס אמר ."אני תמיד חוזר הביתה"
אלכס ודייוויד רצו ישר ,במורד ההר
.אני סטיתי הצידה
,אמרתי לעצמי ,"אני אשכב לפני שהמפולת תגיע"
וכשהבטתי הצידה, דייוויד ואלכס .עדיין היו זקופים ועדיין רצו
,הורמתי, הושלכתי, נחבטתי ,נפלתי, הייתי קבור למחצה
.ואז השתררה דממה
אני זוכר שקמתי והסתובבתי והלכתי לאן שראיתי אותם
.ולא היה שם כלום לא היה מקל סקי
או כפפה שבולטת מהשלג .או שום דבר כזה
חברי הצוות האחרים ,עלו לעזור בחיפושים
.וחיפשנו שם רוב היום
.ירדתי חזרה למחנה
.נזקקתי לטיפול רפואי
.קיבלתי את שיחת הטלפון
.חשבתי שזה אלכס בהתחלה
קולו של אנדרו בקע מהשפופרת .ומיד נבהלתי
,אנדרו אמר ."ג'ני, הייתה מפולת שלגים"
.ואז הלב שלי דהר
"?מיד שאלתי, "קונרד שם
כי חשבתי שאיכשהו קונרד ,היה מגן על אלכס
שלא ייתכן שזה קרה לו .אם קונרד היה שם איתו
אני זוכר שג'ני אמרה, "יש עוד ?משהו שאתם יכולים לעשות
"?אתם יכולים לחזור ולחפש אותו"
."ואמרנו, "לא. הוא הלך
.זה היה כל כך סופי
,אחרי שאלכס מת .קונרד עבר שינוי מהותי
.הוא נראה קודר
הוא התכנס בתוך עצמו .ולא יצא
דאגתי שהוא איבד כל תקווה .ושהוא לא חוזר
.התמוטטתי
ולא ידעתי .למה אני כל כך מעורער
,גיל רוברטס, חבר שלי ,שהיה בסיטואציה דומה
הוא היה שם .כשהשותף שלו לטיפוס מת
לא פעם ולא פעמיים ,הוא התקשר ואמר
.היי, אני מוכרח לבוא לדבר איתך" ."אנחנו מוכרחים להיפגש
לא הבנתי למה גיל רצה .לתפוס אותי
,אני זוכר את המשפט שלו
."רגשי האשמה של הניצול עצומים"
בעיניי זה היה דבר קשה מנשוא .שלא הרפה ממני
.כי לאלכס היה הכול
הנה הוא, איש מצליח עם שלושה ילדים
.וחיי נישואים מאושרים .הכול היה טוב
.ואילו אני גרתי במסחרית
קונרד היה מלא ייסורי מצפון .על מותו של אלכס
הוא שב מהמסע
בהרגשה שהוא זה .שהיה צריך למות
,ניסיתי למצוא איזון ושקט .ולא ידעתי לאן ללכת
אבל זה תמיד חזר בסוף לקשר עם ג'ני
ולשיחות הטלפוניות שניהלנו .ולעובדה שהיינו יחד זה עם זה
הוא הרגיש שכדי להמשיך להיות .חבר טוב, עליו לתמוך בנו
,זה היה קשר קטן לאלכס ,שהיה עדיין קיים בשבילי
.ולפני שידענו מה קורה, התאהבנו
,בעקבות הקושי של האסון ג'ני ואני התאהבנו
.ולבסוף נישאנו ואימצתי את הבנים
,זה לא שבחרתי ואמרתי ."אני אתאהב במטפס אחר"
.זה פשוט קרה
אני עדיין חושבת .שאולי היה עדיף לי עם בוקר
,קונרד מבין באיזשהו מקום ."יש לי אחריות כבדה כאן"
,זה המפתח להבנת קונרד המתח המתמיד
בין הצורך לטפס על הרים ,לתהייה
?האם אני מסתכן מדי" "?האם אני יכול לשלוט בסכנה
ברור שאין לך שליטה .על הסכנה
"?למה אני עושה את זה"
."כי אני חייב, אחרת אשתגע"
בסוף, ג'ימי וקונרד .הניחו לי להחליט
אף שחלפו חמישה חודשים בלבד ,מהתאונה
.החלטתי שאני רוצה לנסות
נעשינו כל כך קרובים ,בעקבות החוויה הקשה ב-2008
שלא לתת לו את ההזדמנות יהיה בבחינת זלזול
בעבודת הצוות .שאיתה נכנסנו לטיפוס
.זו הייתה ההחלטה
לא ממש ניתנה לי .ברירה בעניין
,רנן למעשה החליט ללכת למרו רכש כרטיס טיסה
.ואפילו לא הודיע לי
,זו הייתה סטירת לחי
אבל הדאגה העיקרית הייתה .הבטיחות שלו
הוא ידע אילו לחצים ,הופעלו עלינו
והוא ידע שעלינו לסמוך עליו .כדי לתת לו ללכת
.וזה מה שעשינו, סמכנו עליו
,אולי זה גדול על רוב האנשים ,סיכון כזה והבעת אמון כזאת
אבל כשקונרד היה גבר צעיר ,ומאגס לימד אותו
.הם היו במדרון מפוקפק ומסוכן
אתה לא יכול .להרשות לעצמך ליפול
,מאגס אמר, "קונרד .כולנו יודעים שאני יכול להוביל
,עכשיו נראה אם אתה יכול להוביל" "?אתה מוכן
,כעבור כמה עשורים ,היה זה קונרד שאמר לג'ימי ורנן
,עבר עליכם אביב קשה" .אבל אתם מסוגלים
,אני סומך עליכם" ."ואנחנו נעשה את זה
גנגוטרי, הודו - - גובה: 3,000 מטרים
.כל ההליכה לשם הייתה מתוחה
אין ספק שנכנסתי לזה .בלב כבד
.הלחץ היה אדיר
הייתה הרגשה כאילו אנחנו .בדרך אל הגרדום
היום הראשון - - גובה: 4,600 מטרים
.ארבעה מטרים וחצי, קונרד
?זה מה ששלח אותך
"רק שמעתי את ה"פינג ,ואז את הציוד מזדעזע
."צ'ה-צ'ינג צ'ה-צ'ינג"
,אבל זה היה טוב .מבין כל המקומות שאפשר ליפול
.זה היה מקום טוב ליפול
.היו בערך שני ק"ג עליך .על רנן היה חצי
.כן, הורמתי מהאדן המשולש
.לעזאזל
.אוי ואבוי
.מצב הישרדות
.הוא שבור
אנחנו מטפסים על קיר גבוה בהרי ההימלאיה
.ושברנו את האוהל הנתלה שלנו
.זה יותר ישר .כן-
נייר דבק רפואי, שני ברגי קרח .ואנחנו חזרה בעניינים
.זה נקרא גרירת חלל
.הנתיב הזה תלול למדי
.לכן כל הציוד תלוי בחלל
פשוט הייתי חייב לצלם .מה שאנחנו אוכלים עכשיו
קונרד רוצה שנאכל .את השאריות מאתמול
.זה טוב. זה קפוא
,יש לנו אפשרות אחת בתפריט .וזה קוסקוס
מחר, מה אנחנו אוכלים .לארוחת ערב? -קוסקוס
?מחרתיים .קוסקוס-
?מה אכלנו לפני ארבעה ימים .קוסקוס-
.מעולה
.זה דווקא ממש טעים
,אני בטוח שהפי ולירוי .שני הכלבים שלי, היו מתים על זה
.הם היו ממש מתלהבים
.אנחנו לא הכלבים שלו
.קוסקוס
,התבוננתי ברנן .והוא נראה מבולבל ואיטי
.חשבתי שזה אולי הגובה
.אני לא בטוח מה קורה
.משהו היה ממש לא כשורה
.ממש הסטתי את הפנים ובכיתי
כשבנינו לבסוף את האוהל הנתלה ,ונכנסנו פנימה
.רנן ממש התפרק
.הוא פשוט התמוטט
,הוא ניסה להגיד לי משהו .וזה היה ג'יבריש מוחלט
ראית את החרדה בעיניו
,שאף שניסה בכל כוחו לדבר .הוא לא הצליח
,שנה וחצי קודם אבי לקה בשבץ .וראיתי למה זה מוביל
,אנחנו מחשבים בראש ואומרים
.אי אפשר לרדת עכשיו" .אנחנו נעשה טעות
."אנחנו מותשים מדי"
.זה היה רגע של חרדה .רגע של אי ודאות
רגע של השלמה .שאולי לא נסיים את המסלול
השלמה עם מצבו הבריאותי ,של רנן
,שבמצב הנתון .אנחנו לא יכולים לעשות דבר
היום השישי - - גובה: 5,600 מטרים
.למחרת בבוקר השמש זרחה
,הרגשתי קצת יותר טוב .אבל עדיין לא יכולתי לדבר
הדבר היחיד שעבר בראשי .הוא שאני לא רוצה לרדת
,אם נרד .לעולם לא אסלח לעצמי
עדיין הרגשתי בתוקף שעליי .לתרום לצוות ולא לאכזב
.היה תורי להוביל
,הבחורים התנגדו שאעשה את זה ,אבל הרמתי את עיניי לג'ימי
,הנהנתי בראשי .והיה מובן שאני הולך על זה
.הם עקבו אחריי בקפדנות
לפתע התחלתי להרגיש תנופה .והתחלתי להרגיש טוב בטיפוס
לא האמנתי שסיימתי .את ההובלה שלי
.זו הייתה פריצת דרך ענקית בשבילי
,ג'ימי וקונרד עדיין דאגו לי
והם סחבו .את רוב המשקל שלי
.מרו הוא חסר רחמים .בכל פעם
עד היום אנחנו לא יודעים .מה קרה באותו יום
עישנו סיגריה יחד ודיברנו על זה
.והחלטנו להמשיך
אחרי שבעה ימי טיפוס .רק הגענו לחלק הקשה
הקיר נעשה תלול ביותר .והתנשא מעל לראשינו
.שיפוע 20. ג'ימי מוביל .זה בית הקלפים
.תחילת קיר האוקיינוס ההודי
.ידעתי שהוא פוחד
כולנו ידענו שכל טעות על השיפוע הזה
.עלולה להיות הרת אסון
זה נראה ארוך יותר .משנראה אמש
...בשיפוע בית הקלפים קראו לו כך
.מפני שאלו גושי גרניט עצומים
אם מושכים אחד מהם חזק מדי
כל הדבר הזה ייפול
,כמו בית קלפים אלא שכל קלף שוקל 4,500 ק"ג
,ויש לו קצוות חדים .זה יעיף את כולם מהקיר
?רואים את הגושים הענקיים
.הם זזים תחת המשקל שלי
אלה הקולות שאתה .לא רוצה לשמוע
.זה היה ממש מלחיץ
.הוא היה שם שש שעות .זה היה מתיש בשביל כולנו
,הם על מדרון משופע וכשאתה מכה בהם
.אתה רואה את שניהם רועדים ...כן, והכול כאן-
וזה יחתוך הכול .ואז אבוד לנו
זה ניסיון כיבוש הפסגה הערב .ויורד גשם זלעפות
.עייף
.אנחנו סובלים ...יורד גשם חזק כבר-
.משלוש ושלושים .חמש, שש שעות-
?איך נראה שם בחוץ, רנן
למרות הרוחות העזות והמהלומות שחטפנו באוהל
,בארבע השעות האחרונות ,יש כוכבים
.ולכן אנחנו הולכים על זה
- היום ה-11 - גובה: 6,100 מטרים‏
בחוץ בערך 30 מעלות .מתחת לאפס
.אני לא מרגיש את הרגליים
.אבל לפחות יש רוחות
.רק מחכה לשמש
לכל הרוחות, אני לא מסוגל אפילו .לחשוב בבהירות
.כל הכבוד, קונרד
,במאמץ להגיע לפסגה ,כולנו, וכנראה קונרד בעיקר
.היה חרד מהשיפועים העליונים
הוא ידע שהוא היחיד ,שיכול לטפס עליהם
.וזה היה זינוק קשה ומסוכן
קונרד היה בלחץ רב .באותו יום
קשה להסביר .מה הוא עשה שם
אנחנו מגיעים לבסוף ,לרכס הפסגה
,היכן שהסתובבנו ב-2008
ולא דיברנו על מי יבצע ,את הקפיצה האחרונה
וזה היה הקטע .הלא ידוע האחרון
."קונרד הביט בי ואמר, "בסדר
.אמרתי, "ג'ימי, אתה מוביל
."תורך לקחת את המושכות"
.יפה, ג'ימי
.וואו
.סיימנו .ועוד איך-
.כן, מאגס .עשיתי את זה בשבילך
.עשר שנים של טיפוס יחד
היו כמה שלבים ,שלא חשבתי שאצליח
ואני יודע שזה השרה על הבחורים ,מתח רב
לכן אני בהחלט מאושר להיות כאן בפסגה
וליטול חלק בחלומו ,בן עשרים השנה של קונרד
ועשר שנות הטיפוס המשותף .של ג'ימי וקונרד
.ואני מרגיש חלק מהצוות
:במאים ג'ימי צ'ין ואליזבת צ'אי וסרלי
"מרו: לכבוש את הפסגה"
:תרגום שרית אלקיס
:עריכה לשונית הגר ארובס מזור
:הפקת תרגום טרנס טייטלס בע"מ
סונכרן ונערך על ידי אריאל אפרתי