"מקווין"
.סמינקי-פינקי. מינקס
לא בא לך לסדר לי ?את השיער הערב? לא
,אולי יהיה לי פס אחד שם למטה .ושניים שמגיעים מאחור הצידה
...אתה מתכוון, כאילו
.הוט קוטור
הסרט התיעודי המקורי .על אלכסנדר מקווין
.""קלטות "מקווין"
קלטת ראשונה - - ג'ק המרטש אורב לקרבנותיו
לא עניין אותי מה חושבים עליי ,ומה שאני חושב על עצמי
אז היית מגיע לקצוות של הצד האפל שלי
ושולף זוועות מהנשמה שלי .ומעלה אותן על המסלול
יש המון אנשים בתעשייה :שאומרים
,"אני גיליתי את אלכסנדר מקווין"
קולו של ג'ון מקינטריק, חבר ,אבל לא מגלים כישרון .הכישרון קיים
פותחים לכישרון דלתות, מכניסים .אותו או עוזרים לו להתקדם
אף אחד לא גילה ,את אלכסנדר מקווין
.אלכסנדר מקווין גילה את עצמו
קורות החיים של לי .היו מוזרים מאוד
,לא הייתי תלמיד טוב כל כך
,תמיד ציירתי בגדים בכל שיעור ,במדעים, בביולוגיה
...ו
.אבל הכי נהניתי מאמנות
,כשהוא סיים את הלימודים .הוא לא ידע מה הוא רוצה לעשות
,ג'ויס מקווין אמו של לי ,הוא היה מובטל ,בעצם הוא חיפש עבודה
כי בעלי הקפיד מאוד
.שהילדים יצאו לעבוד
,צפינו בתוכנית טלוויזיה ערב אחד
ואמרו שלא מצליחים להשיג ,מתלמדים לעבודה בסאוויל רו
:אז פשוט אמרתי לו "?אולי תלך ותנסה"
,אמרתי: "פשוט תדפוק על הדלת ,"יכולים להגיד כן או לא
.וזה בדיוק מה שהוא עשה
"אנדרסון אנד שפרד" .התחילו ב-1906
.אהבנו לעשות דברים קצת אחרת
,קולו של ג'ון היצ'קוק "אנדרסון אנד שפרד" ,יש לנו סגנון ביתי .וזה מה שנלמד את המתלמדים
למדתי מחייט אשף .ממחוז קורק באירלנד
קורנליוס אוקלהאן הוא היה החייט הכי טוב .שעבד אצלנו
,קולו של דני הול תדמן ראשי בשנה הראשונה אתה מרפד ,קולרים, תופר כיסים
,אבל מצפים ממך להכין ז'קט מלא
מוכן למדידה .עד סוף השנה הראשונה
,ברגע שאתה לובש אותו ,הוא אמור להתאים כמו כפפה
.ואתה יודע שהוא נוצר בשבילך
ידעתי שלא אחזיק מעמד ,במקום כזה עד סוף החיים שלי
,בצפיפות של סדנה קטנה
יושב על הספסל ,ומרפד דשים של בגד
אבל הייתה לי תשוקה והייתי טוב ,בזה, הייתי טוב בתפירת ז'קטים
.למדתי מהר לתפור מכנסיים
,רציתי ללמוד הכול, הכול .תנו לי הכול
בתחילת שנות ה-90 הייתה לי מתפרה
לבגדים בהתאמה ,אישית ברחוב מאונט
.והוא פשוט נכנס יום אחד
,הוא נראה כמו גלוח ראש
,קוג'י טטסונו מעצב אבל הוא אמר לי שהוא יכול לגזור מעיל פראק
הרבה יותר טוב ,מחייט בן 50 שהיה לי
:אז הסתקרנתי מאוד ואמרתי לו
טוב, תראה לי" ."מה אתה יכול לעשות
אף פעם לא תפרתי בגדים ,בצורה המסורתית
.התנסיתי ביצירת מבנה ונפחים
,התחלתי להכניס חומר, כל חומר ,וכשמחברים הכול יחד
איכשהו אפשר להתחיל ליצור .צורה תלת-ממדית
הוא רצה להבין למה .אני עושה את זה בצורה מסוימת
:כשלי היה בן 17, הוא אמר ,"אני אתפור לך כמה חצאיות"
ואני חייבת להגיד ,שהן התאימו כמו כפפה
,ג'נט מקווין אחותו של לי הן ממש התאימו .לי לגוף
,בקושי יכולתי להזיז את הרגליים .אבל קיבלתי מחמאות על החצאית
תהיתי לעצמי: "אני מקווה שהוא "ימצא את הדבר הנכון לעצמו בחיים
הוא היה בחור מתוק ממזרח העיר .שרצה להרוויח כסף
,הזדקקנו לעזרה טכנית
,מפעילי מכונות, גזרנים
,ג'ון מקינטריק מעצב, רד אור דד הזדקקנו לבעלי ניסיון מעשי .בייצור בגדים
הוא לא עשה לי בעיות, אף פעם ,לא איחר, תמיד ידע מה הוא עושה
.תמיד סיפק את הסחורה
הוא שמע כל הזמן את שינייד ,אוקונור, מה שהיה די מוזר
כי אף אחד לא אהב .את שינייד אוקונור באותה תקופה
.הוא ממש אהב אותה, משום מה
,אני תמיד זוכר אותו עם הווקמן .שומע את שינייד אוקונור
רד אור דד" הייתה חברה" .צעירה מאוד לבגדי רחוב
כשאמרתי לו שקולקציית "ה"ספייס בייבי
מבוססת על יום השנה ,לנחיתת האדם על הירח
"?הוא אמר: "מה
הוא לא ידע שאפשר לקחת ,נושא כזה, שלא קשור לבגדים
,ולקבל ממנו השראה לעיצוב בגדים
אז הוא לא הבין את הרעיון הזה
של מחקר חזותי או התייחסויות היסטוריות
.או התייחסויות מיניות
:הוא שאל אותי ?מה אני יכול לעשות עכשיו"
"?איך אני יכול לקדם את עצמי"
ובאותה תקופה כל המעצבים .באיטליה פתחו מותגי משנה
הוא נסע לאיטליה בלי שפה, בלי .קורת גג, בלי כסף, בלי שום הסמכה
חשבתי שבתוך שבוע הוא יחזור .עם הזנב בין הרגליים
,אחרי שבוע, אולי עשרה ימים ,התקשר אליי לי מאיטליה
הוא השיג עבודה .כעוזר אצל רומאו ג'יגלי
.הייתי בהלם, בלשון המעטה
:אמרתי ,טוב, אני מחפש ז'קט חדש"
,רומאו ג'יגלי מעצב ,דמיינתי את הצורה" אבל החייטים שלי
לא מסוגלים להגיע" .לצורה הזאת
אולי אתה יכול לעזור לי" ."לעשות את זה
,והתחלנו לתפור את הז'קט
ובמדידה הראשונה אמרתי: "לא, זה ."לא בסדר, זה לא מה שאני רוצה
,אז עם החייט .עם לי, עשו עוד אחד
במדידה השנייה ,שוב הוצאתי את הבטנה
הסתכלתי בתוך הז'קט .וזה לא היה נכון
:במדידה השלישית אמרתי ,"לא, זה לא נכון"
והוצאתי את הבטנה :ובתוך הז'קט כתבו בעט שחור
."לך תזדיין, רומאו"
זו הייתה תקופה ,שבה חיפשתי צורות חדשות
.והוא התאמץ וחיפש עמוק
הוא באמת חיפש עמוק .כדי להבין הכול
הוא עזב את הסטודיו שלי .כי הוא רצה ללמוד עוד ועוד ועוד
,אי אפשר ללמד כישרון
אבל אפשר לשפר את האדם במה
שהוא עושה או ,לעשות אותו מקצועי יותר
ומבחינתי כל הרעיון מאחורי התואר ,השני היה לגרום להם לעבוד בצוותים
,לשתף פעולה .כפי שעושים בעולם האופנה
,ראיתי בחור אפרורי למראה
,אני חייבת להגיד
.עלוב מאוד, מכוער מאוד
בובי הילסון, מייסדת, התוכנית לתואר שני באופנה בסנט מרטינס ,צר לי להגיד את זה ,אבל זה היה נכון
עם חבילה של בגדים על היד ,מחוץ למשרד שלי
:אז אמרתי לו "?את מי אתה מחפש"
."והוא אמר: "באתי להיפגש איתך
,אבל לא הייתה לי עבודה .מה שהוא אמר שהוא מחפש
,כל העניין סקרן אותי ,הוא היה מלא תשוקה
,ומבחינתי זה הסוד בעצם .אם אתה מתחבר לזה
אמרתי: "אני חושבת שכדאי לך ,"לבוא לקורס שלי
ולא יכולתי להציע לו כסף, זה .היה ממש עצוב והיה ברור שאין לו
,דודה רנה אמרה שיש לה כסף בבנק ,שמונח לו ולא עושה שום דבר
.ושהיא מעדיפה לעזור ללי
דודה רנה וג'ויס מקווין היא עבדה בתעשיית .האופנה וידעה שלי מוכשר
:והוא חזר ואמר ."דודה שלי תשלם ואני בא"
,סנט מרטינס היה המקום הנכון
אבל אהבתי בו את חופש הביטוי
ושאני מוקף באנשים .שחושבים כמוני
אני חושבת שהסתדרנו מצוין
רבקה ברטון, סטודנטית לתואר שני באופנה, סנט מרטינס כי היה לנו אותו ,חוש הומור
,והוא צחק כל הזמן אז הוא היה מצחיק ומזלזל
,ועושה תצוגות אופנה במסדרון .הוא היה פשוט משתטה
,בכל פעם שהוא היה יכול להשתטות .הוא היה משתטה
האמת היא שלימדתי שם ,באותה תקופה
:והוא לא פחד להגיד לאנשים .אני יודע יותר מכם", אפילו למורים"
,הוא היה קצת סיוט של תלמיד .כי הוא ידע כל כך הרבה
אני בטוחה שהוא היה מעצבן .והפריע לאנשים
,הוא לא העז להפריע לי
אבל הוא השתמש בזה .כמו שהתכוונתי שישתמש בזה
,והוא היה נתקל בציור או בספר ,ולא היה לו חינוך פורמלי
,כך שהכול היה חדש בשבילו
,והוא פירש מחדש דברים בדרך שלו ,זה לא עבר סינון
ולרבים מאיתנו היה רקע קונבנציונלי .יותר. אהבתי את זה
,הוא ידע לאן ללכת בשביל כל דבר .לונדון הייתה העיר שלו
"?איפה להשיג לולאות לכפתורים" ."צריך ללכת למרטין בסוהו"
אם אתה רוצה בד, כדאי ללכת" ."לרחוב ברוויק, שפרדס בוש
הוא היה לוקח אותי לברים של ,הומואים ולברים של לסביות
:והוא היה מושיב אותי שם ואומר ,"כדאי לך ככה וככה"
:והייתי אומרת ,לא, אני ממש רוצה ללכת הביתה"
אני יכולה ללכת הביתה" "?ולהכין שיעורי בית
,הקורס תמיד נגמר בחלוקת תעודות
אף מכללה אחרת לא הוזמנה כמוני .להציג בשבוע האופנה הבריטי
הוא התקשר אליי כשהוא כמעט סיים את הקולקציה הסופית
וביקש ממני לבוא להסתכל עליה .ולדבר איתו עליה
,היו בה כל המרכיבים ,הייתה ההיסטוריה של מזרח העיר
,היה האופל ,ג'ק המרטש אורב לקרבנות
,היה התחקיר .היה כזה סיפור מעולה מאחורי זה
,"הוא קרא ספרים כמו "הבושם ,על רצח של נשים
,והיה בו גם צד אפל מאוד
אז הוא שאב השראה מכל ההשפעות האלה
.ויצר מתוך זה משהו יפה מאוד
לי א-מקווין"
ג'ק המרטש אורב לקרבנותיו' דיוק'" "אוף יורק בראקס, 16 במרץ 1992
,הבגדים חלפו על פניי
.והם זזו בצורה שאף פעם לא ראיתי
,ורציתי אותם, הם היו מודרניים .הם היו קלסיים
,הוא עיצב מעיל שחור ,ויצר בטנה משיער אדם
,ובפנים היה צבע אדום דם ,אז זה הזכיר גופה
.זה היה כמו הבשר עם דם
:ופשוט חשבתי ."זה הדבר הכי יפה שראיתי"
,היה מדובר בחבלה ובמסורת ,שזה השילוב המושלם
,ויופי, אלימות .כל הדברים ששנות ה-90 מייצגות
?עד כמה קשה לגלות גאונות
,לא קשה בכלל .כי הם ניחנים בה ואני מבחינה בה
אז אם אתה מתעניין בהיסטוריה ,של בגדי סוף המאה ה-20
,דטמר בלו בעלה של איזבלה איזבלה בלו .היא גורם חשוב
,הייתי ב"ווג" האמריקני
ואנה וינטר סוג של גילתה אותי ,ועבדתי אצלה
.ואחר כך עברתי ל"ווג" הבריטי
מקווין היה האביר שלה ,והיא התכוונה לקחת אותו לצמרת
.היא הייתה נחושה
פשוט ידעתי... צלצלתי לאימא ,"שלו ואמרתי: "ילדת גאון
ואני חושבת שהוא הכוכב הגדול .של שנת 2000
:ואימא שלו אמרה לו יש אישה משוגעת"
שמנסה להתקשר" ,אלינו כל הזמן
,אני לא יודעת" ."והיא רוצה עוד בגדים שלך
צלצלתי שש .עד שמונה פעמים ביום
בסופו של דבר ענה לי קול קטן "?מהצד השני של הקו, "הלו
כן, אני יכולה לבוא ולקבוע איתך" ."פגישה? שמי איזבל בלו
אני לא יודעת עד היום .אם הוא ידע מי אני
,לא, רק רציתי את הכסף .הייתי זקוק נואשות לכסף
,גם לא התעניינתי בו .רק רציתי את הבגדים
,לא נתתי לה הצעה כספית ."אמרתי: "350, מותק, זה מה יש
.והיא אהבה את זה
רק כשהלכתי ,"'לקולקציית "בלובירד גראז
,שהוא עשה "?חשבתי: "מה שחררתי לעולם
,והוא ניגש ואמר שהכול בזכותי
וחשבתי שזה ממש מתוק .כי זה היה רחוק מהאמת
.הוא עבר את כל הדרך בעצמו
קלטת שנייה - - אונס בהיילנדס
,כל מעצב אופנה רוצה ליצור אשליה
,ליצור דברים עוכרי שלווה .שמרתקים אנשים
,תענוג לעבוד עם בגדים .אבל יש גם מציאות בחוץ
יש אנשים ,שלא רוצים לשמוע את זה
הכול טוב ויפה ,והכול בסדר בעולם כל הזמן
.ואני אומר את האמת כמו שהיא
בשנות ה-90 היית מייצר בגדים ,ליציאה ומשהו לערב אחד
,אתה הולך למועדון לילה מסוים
,מופיע האיש הזה או הדי-ג'יי ההוא ?מה נעשה
,אני חושב שלי לקח הכול ,זה אחד היתרונות של לי
שהוא לקח הרבה מהסגנון של ,באוורי. זה פורץ גבולות, זה בוטה
והוא חשב איך לתרגם .את זה למסלול
,לי השתמש גם בשפה של הפטיש ,בגומי ובלטקס ובעור
.ושילב את זה בעיצוב האופנה
התחלנו לצאת, אבל חשבתי שזה .די שימושי כי גם אני יודע לתפור
כל אחד שידע לתפור, ולא משנה ,אם היית טוב בזה במיוחד או לא
אם הוא היה מוכן לבוא לשבת בסטודיו במשך 16 שעות ביום
.והיה כיף להיות איתו
,אנדרו גרובס חבר ועוזר מעצב לי היה תלמיד שובב שהתנהג לא יפה
,ותמיד מתח אנשים בפאב
.וזה האדם שחיבבתי ואהבתי
.תכניס את הידיים
.תמיד רציתי לעשות את זה
,כשהכרתי את לי ,גרתי בהוקסטון סקוור
ויום אחד נכנס בחור, וחשבתי .שהוא שוכר את הדירה למטה
תיכנסי לכוס תה, תיכנסי לכוס" .תה". והוא שאל מה אני עושה
אמרתי: "אני עוסקת בטיפוח ."לגברים, שיער ואיפור
:והוא אמר .יש לי תצוגת אופנה בקרוב"
תוכלי לטפל בשיער" "?ובאיפור של הדוגמנים
:ואמרתי
,מירה צ'אי-הייד ידידה ומעצבת שיער אתה לא צריך לראות" ?עבודות שלי קודם
אף פעם לא עבדתי" ."בתצוגת אופנה
."והוא אמר: "לא, אני רואה עלייך
:הוא אמר לי יום אחד ."החלטתי לעשות קולקציה משלי"
:ואני זוכרת שחשבתי איך לכל הרוחות
הוא חושב לנהל עסק ?וליצור קולקציה
,אליס סמית ידידה וסוכנת ,אין לו כלום ,אין לו כסף, אמצעים
,סטודיו ,אף אחד לא תומך בו ואין שום גיבוי
אבל הוא היה נחוש בדעתו .לעשות את זה
שרדתי בזכות קצבת אבטלה ...וקניתי את כל הבד
.קניתי את כל הבד בכסף הזה
הלכתי להורים שלי לאכול שעועית .ומרק מקופסת שימורים וכאלה
.זה הכלב שלי
:הוא אמר לי ."אני ממש צריך להשיג לוגו"
שאלנו את החבר שלי בזמנו .אם הוא מוכן לעצב אותו
הרעיון שלי היה להכניס ,"את ה"סי" לתוך ה"קיו
.אבל דייב עיצב את השאר
הוא ידע מצוין לגרום לאנשים ,להשקיע בשבילו המון שעות עבודה
.ואף פעם לא קיבלנו תשלום
.למעשה, שילמנו לו כדי לעבוד אצלו ?נכון שזה מדהים
.רק להיות חלק מזה, מהחזון שלו
הייתה לו משיכה כזאת .כבר מההתחלה
איזבלה התלהבה מאוד "לקרוא לו "אלכסנדר
כי היא חשבה ,שזה נשמע טוב יותר כמעצב
.נשמע מפואר ורומנטי יותר
איזי חטפה ביקורת כי היא ניסתה ?לעשות אותו יוקרתי. אז מה
,כל הכבוד לאיזי ,היא ניסתה לעשות אותו מצליח
,והיא הצליחה .אלכסנדר מקווין זה מותג
?למה אתה אוהב אותה כל כך, לי
,כי היא בדיוק כמוני, לא אכפת לה
לא אכפת לה .ממה שאנשים חושבים
בסופו של דבר אנחנו ישויות נפרדות
מכל השאר ויש לנו השקפה .אישית על דברים
כשאתה מתאהב במישהו ואוהב את זה
ומטפח את זה ודואג לזה כאילו זו גינתך
,אנשים מטפלים בגינה, הם מבשלים .הם עושים את אותו דבר
.המרכיבים שלי הם בגדים
,היא הכירה אותו לכולם .היא קידמה אותו
פאם סקייז, העוזרת האישית של איזבלה וסופרת אז הקשר על רקע העבודה .נהיה חברות יצירתית
היא תמיד התלהבה ורצתה לראות את הדבר הבא
ואת הדבר החדש .ולדחוף אנשים קדימה
,כסף אף פעם לא היה העניין
ואף פעם לא ראיתי כסף .עובר ביניהם
,אני פשוט זוכר את הצחוק
את היצירתיות המרגשת של אמצע שנות ה-90
,ואת ההרפתקה, הם היו על רקטה .הם טסו לירח
.אני בטוחה שאתה רעב, קטנצ'יק
ההתחלה הייתה תקופה ,שמחה מאוד וקצרה
.אבל היה מקסים ומצחיק
,לאיזי לא היו ילדים
אז היא הציפה את בן הטיפוחים שלה .באהבה אימהית
ציפיתי לראות את אלכסנדר .כי הוא הצחיק אותי כל כך
היה לאיזי ולמקווין .חוש הומור מלוכלך מאוד
מקווין היה מתאר את איזי כשילוב
בין לוקרציה בורג'ה .ומוכרת דגים מבילינגסגייט
.לאיזי היה הומור וולגרי מאוד
אני תמיד חשבתי ...שכל ה"זין" וה"כוס" קצת
לא כל כך התחברתי ,להומור הנמוך שלהם
,אבל עד כמה שמקווין היה בוטה ,איזי הייתה גרועה עוד יותר
.אז הם אהבו להתבדח יחד ולזעזע
,אני יודעת שאלכסנדר אוהב ציפורים ,אז יש לי כובע ציפור שעיצב פיליפ
,כי אנחנו יוצאים מחר לאלף בזים .כי אלכסנדר אוהב מאוד ציפורים
אנחנו הולכים להפריח בזים .מחר אחר הצהריים
,בית הילס אחוזת משפחת בלו התארחנו בהילס .כמה פעמים
,סיימון קוסטין מנהל אמנותי היינו צוללים לתיבת התחפושות של איזי
ולובשים כל מיני תחפושות נפלאות
.לארוחת ערב וכדומה
העולם שלה היה מנותק כל כך מהעולם
.שכל אחד מאיתנו הגיע ממנו
.היה בו משהו לא מציאותי
,בכל פעם שהלכנו לבית ההוא ,הרגשנו כל כך בבית
ואני חושב שלי הרגיש שם .ממש בבית
,הייתה להם אחות גדולה ,היה כיף להיות איתה
.והיא הייתה לא נורמלית
,עם איזי תהיה כמה שיותר שונה ,ותמשיך
,כמה שיותר שונה .ככה אני אוהב את זה יותר
,אני ממש לא אוהב את הנורמלי ...אני לא חושב שזה
,אתה לא מתקדם, ברצינות .אתה לא מתקדם בלי להסתכן
.אתה באמת מעצבן המון אנשים
תצוגות האופנה הראשונות שלו .היו מדהימות
.זאת אומרת, אנשים היו בהלם
,אנשים יצאו באמצע ,לא מעט ביקורות חריפות
אבל כל מה שהיה לפני כן .מחוויר בהשוואה
אני לא רוצה לעשות תצוגת אופנה
שאתה יוצא ממנה בתחושה שהיית ,בארוחת צהריים של יום ראשון
אני רוצה שתצא בתחושת גועל .או התרוממות רוח, העיקר שיש רגש
אם אתה יוצא בלי רגש, אני לא .ממלא את התפקיד שלי כראוי. זהו
העניין אצל אלכסנדר, אני חושבת .שהבגדים שלו רגשיים מאוד
המעיל הזה מבוסס על פרוצה, אז ,הוא מבוסס על מישהי שאין לה כסף
.שעומדת ברחוב, אין לה איפה לישון .את מתעטפת בו ומרגישה נפלא
ואז ישנם כל התשוקה והאהבה .והשיסוף והסקס והרומנטיקה
הרעיון של הקולקציה .אף פעם לא היה לייצר
תצוגות האופנה נועדו ליחסי ציבור ולשיווק של אלכסנדר מקווין, המעצב
היה בלתי אפשרי לשחזר את הבגדים
כי הם היו עשויים משקיות ניילון .או מסרט דביק
.הם היו בגדים לתצוגה
,"לי התחיל לעצב "באמסטרים
בגדים בגזרה כל כך נמוכה, שראו .את שיער הערווה של הדוגמנית
,אין לזה קשר לשיער ערווה
זה עניין טכני שבו כחייט אתה ,מחלק את הפרופורציות של הגוף
אתה מוריד את המכנסיים .ומאריך את פלג הגוף העליון
,אין לזה שום קשר למחשוף לטוסיק
אבל זה בונוס נוסף .כשיש לך טוסיק יפה
הוא אמר לדוגמן: "לך לשים את ."שיער הערווה בפנים של אנה וינטר
.זו פשוט התנהגות מצחיקה ושובבה
אפשר לתת לאלכסנדר .ליש"ט, והוא ייצר 30 בגדים 500
הוא ראה ניילון נצמד :על הרצפה ואמר
,אני לא רק אייצר מזה שמלה"
,אני אשים את הדוגמנית" ,"אעטוף אותה
,והוא חתך את השמלה, התקין רוכסן .ופתאום היא צעדה על המסלול
לקחת צמיג ולהעביר אותו על .החליפה. דברים כאלה, פשוט גאוני
שני קילו תחרה, קילו רוכסן בלתי .נראה, מרוססים בתרסיס צבע לרכב
עולה לייצר את השמלות האלה ,פחות מעשר ליש"ט, כנראה
אבל באלכימיה המוזרה ,של החיתוך והייצור של לי
.פתאום הן מבוקשות
רצו ששרון סטון תלבש .את השמלה הזאת
.אז זה חייב להיות באמריקה עכשיו
אנחנו צריכים שמישהו יטוס .עם השמלה בקונקורד
מרגיז אותי עד היום .שלא טסתי בקונקורד
.זו הייתי אני
זו כמעט התקופה שבה נראה לי .שהשיגעון באמת נכנס לתמונה
,התצוגה הייתה מעולה :אבל אתעורר מחר בבוקר ואחשוב
,אני צריך לקנות בקבוק חלב" "?איפה אני אשיג 42 פני
,אז הלכנו למקדונלדס
,קנינו שני צ'יזבורגרים ,שתי מנות צ'יפס, פעמיים קולה
והייתי כל כך עייף שהפלתי את ,המגש ואספנו את האוכל מהרצפה
,וחשבתי: "זה עולם מוזר
בדיוק הצגת בסיום" ,שבוע האופנה בלונדון
אבל אין לנו" ."חמישה ליש"ט לאוכל
ככה זה. אנשים לא מבינים ,שאתה עושה תצוגות מהממות
.אבל אתה צריך להתחיל לחיות
במופע הבגדים בבי-בי-סי-1 .צפו באותה תקופה 12 מיליון איש
אתה בן 22, לא מראיינים אותך .ואתה מכתיב את התנאים שתופיע
מימנתי את התצוגות ,בעזרת דמי האבטלה
לכן לא יכולתי להראות ,את הפרצוף במצלמה
כי היו עוצרים אותי .כמי שעובד וחותם בלשכה
?זה עצבן אותך .לא-
.חבל, זה היה הרעיון
ממש שיחקתי אותה פרחח ,ממזרח העיר
,הסמיכות שבין חוליגן לאוחז במחט ,ואנשים לא הצליחו לעכל את זה
.אז זה היה חדש וזה היה מרענן
,סאוויל רו, הברנש הקוקני ,הליצן, כל זה
.הוא ידע עד כמה זה מפתה
.מעצבן אותי קצת לקרוא את זה
.הוא ממש לא היה ילד רע
למעשה הוא היה ילד מלא .אהבה ושמחה ונדיב מאוד
?פנים יפות, מה
,אני זוכר שהלכתי אליו פעם הביתה
נראה לי שאמרתי שמשהו חרא ,או משהו כזה מול אימא שלו
:והוא הסתובב ונעץ בי מבט ואמר ."זין שאתה מקלל מול אימא שלי"
אף פעם לא היינו .מה שאנשים מכנים עניים
,בעלי היה נהג מונית לונדוני
,אז אמנם היו שישה ילדים .אבל לכולם היה כל מה שצריך
...לא יודע, זה נראה
כמו מקום הגון, אתה יודע .איפה אתה עומד, אם אתה מבין
,אם מישהו היה עומד לשדוד אותך ...הוא היה אומר לך מראש
.אני סתם צוחק
מהסבים ומהסבתות שלנו הוא קיבל .את חוש ההומור המרושע לפעמים
.אני אפתח את זה, בחור
נראה לי שהוא התקשה לבוא .מהרקע הזה ולצאת אל העולם
.בחרתי לספר לאבא שלי
סיפרתי לכל האחים ,והאחיות והדודות
,אבל אבא שלי היה נהג מונית לונדוני
:הוא היה בא הביתה בערב ואומר
אלוהים, כמעט דרסתי איזה" ,"מתרומם אתמול בלילה בסוהו
.והייתי צריך להתמודד עם זה
,אבא שלי היה קצת מעליב לפעמים ,אבל הוא התבדח
,ואם לא היית מכיר אותו .כנראה היית מבין את זה לא נכון
:אבא של לי היה אומר ,"תמכור את הבגדים בבריק ליין"
והוא אף פעם לא ממש הבין .מה לי עשה
אבא שלי רצה שאהיה ,מכונאי או משהו כזה
.אבל זה אף פעם לא הסתדר ככה
מסבתא שלנו ,הוא למד לספר סיפורים
רומנטיקה אפלה של .התקופה הוויקטוריאנית
נראה לי שזה בא לידי ביטוי
,גרי ג'יימס מקווין האחיין של לי בחזיונות של הסיפורים .שהוא רצה לספר
.זה בסדר, אימא
.לא, לי, לא אני. אני מכוערת מדי
.אימא, בואי הנה
!שברת את המצלמה .כן, אני יודעת-
והיא הייתה ממש חזקה ומלאת ,עוצמה והמון דברים לא נאמרו
אבל בחיי שהיה ביניהם .קשר ממש חזק
היא גרמה לו להרגיש .שהוא יכול לעשות הכול
תמיד עודדתי אותם ,לקרוא המון ספרים
כי אהבתי בעצמי היסטוריה .ודברים כאלה
.זה על שבט מההיילנדס
היא חקרה את הגנאלוגיה של משפחת מקווין
ורצתה להוכיח .שהם במקור מהאי סקאי
,זה הרחיב לו את האופקים
הוא נולד בסטראטפורד אבל לא .ידע שהוא במקור מסקוטלנד
היא עודדה את הפנטזיה ואת ,ההתלהבות של הסיפורים האלה
.ולי זרם עם זה
יש שני סוגים של סקוטלנד שאנשים ,מקשרים את עצמם אליהם
סקוטלנד הרומנטית של ויוויאן .וסטווד, שעטופה במשי טרטני
אבות אבותיי ,הם היעקוביטים של סקוטלנד
,המלחמה בין אנגליה לסקוטים
,שבה האנגלים אנסו המון נשים ,מחקו שבטים שלמים מהעולם
.וזה סוג של רצח עם .אנשים לא מבינים את זה
,תסתכלו על בוסניה ,כמה מתים ראיתם
,מיליוני אנשים מתו בבוסניה ,זה רצח עם, בסופו של דבר
ואנשים חייבים להבין .שזה עדיין קורה היום בעולם
,היה בו משהו שונה ,הייתה בו אנרגיה אמנותית
.הוא לא היה סתם מעצב אופנה
:צלצלתי לאימא שלו ואמרתי
,רותי דנן עוזרת סטודיו אני רוצה לעבוד" ."אצל הבן שלך
היא נתנה לי את הכתובת ,והלכתי בוקר אחד
ומאז עבדנו בכל יום ,"על קולקציית "אונס בהיילנדס
.ניסינו להכין את הבגדים
לפעמים הוא עדיין לא התחיל לעבוד על הקולקציה
,והיה צריך לסיים בקרוב
אז הוא היה משרטט שרטוט אחרי .שרטוט והייתה קולקציה בערב אחד
.מהיר מאוד, זורם מאוד
,הוא גם היה יצירתי מאוד בלילה
,האדרנלין שלו היה הרבה יותר חי .ובדרך כלל השמענו מוזיקה
"הוא היה שומע את "הפסנתר .וזה נהיה חשוב מאוד
המלחין מייקל ניימן .נהיה חלק מהצוות שלו
,פשוט נהניתי להסתכל עליו
,כי הוא ישב כמו זקנה .עם המחט והאצבעון
מרגישים שזו עבודה .תרפויטית בשבילו
,הוא נכנס לסוג של מצב
ותמיד הייתי אומרת ,שהעיניים שלו היו משחירות
כי הוא פתאום התמקד במה שהוא עשה
.וכמעט לא שמע אף אחד אחר
הוא היה מסוגל לשרטט ז'קט ,ביד חופשית, בחתיכת גיר
,אז הוא לא מדד הוא היה יכול לאמוד
את מידות הגוף של אדם לפי העין
.ולשרטט את זה על חתיכת בד
בלב לבו, לי היה רומנטיקן ,בגלל היחס הפיזי למה שאתה מייצר
.מה שחוזר לרעיון של מלאכת יד
אונס בהיילנדס - - אלכסנדר מקווין, לונדון
המשפחה תמיד הייתה ,מוזמנת לתצוגות
,היה חשוב מאוד שסבתא תבוא
הוא ממש רצה .שסבתא שלי תתגאה
דודה רנה ואימא דאגו .לדוגמניות לכריכים
אימא הייתה מכינה ."נקניקיות בפיג'מה"
כולנו, כקבוצה של דוגמניות אנגליות צעירות
,ג'ודי קיד דוגמנית ,וממש מגניבות התרגשנו לראות
.את האיש בעל המוניטין הזה
פשוט נדהמתי מכל האנשים :והצלמים, וחשבתי
.אלוהים, כולם באו לראות את לי"
,"אני מקווה שהם לא מאוכזבים" .כי חשבתי, זה רק לי מסטראטפורד
אונס בהיילנדס, המוזאון לתולדות - - הטבע, לונדון, 12 במרץ 1995
האופל, הצלילה לעומקים ולגומחות של הנפש
כדי לשלוף דברים ."כמו "אונס בהיילנדס
,אני אשלח המון בחורות ,והן ייראו כאילו הן בדיוק נאנסו
וכולנו נראינו כאילו יצאנו ,מגדר חיה אחורה
"?ואמרתי: "אלה השיער והאיפור
,לא קל להסתכל על הבגדים האלה .הם נראים כמו משהו מזירת פשע
,באמת חשבתי שהוא לא אוהב נשים ,שהוא לא אוהב את הדוגמניות
,שהוא לא אוהב שום דבר ,שהוא רק מנסה לענות את כולנו
,אבל החזון שלו ,כשאת הולכת על המסלול
,והגזרה והמראה שהוא יצר לך ...זה כל כך יוצא דופן
,לא נראה לי שהבנתי כל כך ,כי הייתי אז בת 15
מה קורה .או מה הקונוטציות של העניין
רק למחרת קראתי את העיתונים
והייתה תגובה ממש חריפה .למסר של התצוגה
,זה היה די אינטנסיבי
,אבל הוא הגיע לכל הכותרות
זה מה שהוא רצה .לעשות והוא הצליח
חברת הפרלמנט ג'ודית צ'רץ' מדאגנהם
חשבה שאי אפשר .לתרץ כזאת תצוגת אופנה
הכותרת של התצוגה, "אונס ,בהיילנדס", נועדה לזעזע אנשים
.זה נועד ליצור עניין ציבורי
,זה הצליח ,ומבחינה מסוימת זה עצוב
כי אני חושבת שנשים רוצות להסתכל על אופנה
אבל הן לא רוצות .שהיא תציג אותן כקרבן
אני לא מיזוגן, אבל הרעיון היה להגיד ,לציבור שכשגבר לוקח מאישה
.האישה לא נותנת, וזה אונס
אחותי הגדולה ,חטפה מכות רצח מבעלה
וכשאתה בן שמונה ורואה את ,בעלה של אחותך חונק אותה
,עכשיו הוא מת, תודה לאל
כל הרעיונות שלך גורמים לנשים .להיראות חזקות יותר
אולי אתה לא אוהב ,את הכנות שהוא הציג
,אולי לדעתך היא חסרת טעם ,מזעזעת או אגרסיבית או מיזוגנית
.אבל בשבילו זו הייתה האמת שלו
,כל הבגדים האלה מספרים על לי ,הם כמעט ברמה של וידוי
הם משקפים .את מה שקרה לו בילדות
,היינו בדירה שלנו :ובאמצע הערב הוא אמר
."אגב, הגיס שלי התעלל בי בילדות"
זה פשוט יצא והוא התחיל לבכות ,והתחלנו לדבר
וקצת אחרי שהוא ,התחיל לספר לי הכול
:הוא אמר ."אני לא רוצה לדבר על זה יותר"
,הדברים שהוא ראה ,האלימות כלפי אימא שלי
ההתעללות שהוא ואימא שלי ,ספגו מאבא שלי
,הקרבה הזאת ביניהם ,הם עברו את זה יחד, לי ואימא שלי
,שניהם הושפעו מאותו אדם
.ועל הרקע הזה הם התחברו
ולי ראה באימא שלי דמות אם ,ומישהי שהוא רצה להגן עליה
אבל אימא שלי .גם רצתה להגן עליו
,היה לי נטל די גדול על הכתפיים
...אבל תמיד הרגשתי קרובה אל לי, ו
בשנים הראשונות לי ראה דברים ,כמו אלימות במשפחה
ובתקופה ההיא זה בטח .השפיע על הנפש שלו
והיא היה צריך .להוציא את הדברים האלה
נראה לי שמבחינה מסוימת זה גירוש ,שדים, דרך להגן על נשים ועל עצמו
באמצעות יצירת הנשים ,החזקות האלה
.שנראות כאילו הן עוטות שריון
.זה גם היה שריון ללב שלו
,מערכת היחסים ביני ובין לי
התבדחתי שהיא ,נמשכה ארבע עונות
כי אני חושב שהקולקציות האלה והתצוגות האלה נהיו סמני דרך
מבחינת החיבור בין חיי העבודה שלנו ,למערכת היחסים בינינו
ובמבט לאחור ...אני רואה את הסיבות
?איך מערכת יחסים יכולה לעבוד
,עם כל הדברים שקרו בחיים שלו ,כל הדברים בעבר שלו
כן, אני לא מסוגל לחשוב .על מערכת יחסים שתעמוד בזה
קלטת שלישית - - "זה ג'ונגל שם בחוץ"
,אני חייב להטיל ספק במניעים שלי .בסיבה שאני בתחום הזה
.אני חושב שלכן אני חייב להצליח .אני עושה מה שצריך להיעשות
אתה לא עושה את זה .למען התהילה והזוהר
,כשאתה לומד בסנט מרטינס ,בשנה הראשונה אתה נוסע לפריז
,והרעיון הוא שתלך לתערוכות
אבל כל הזמן התפלחנו .לכל מיני תצוגות
הלכנו לאיזו תצוגה והכול היה ,פרחוני מאוד והיו שמלות שיפון
,ולי אמר: "זה גרוע, זה גרוע .אלוהים אדירים, זו תצוגה נוראית
.ז'יבנשי, זה סתם חרא, זה לזקנות"
אני בחיים לא רוצה ."לעבוד במקום כזה
העולם של אופנת העילית בצרפת .פועל כיום לפי שעון בריטניה
לאחר המעבר ,של גליאנו לכריסטיאן דיור
המעצב אלכסנדר מקווין ,השתלט על ז'יבנשי
.והוא מעצב את קולקציית 1997
,דנה תומס כתבת, ניוזוויק זו הייתה תקופה ממש מרגשת לסקר את התעשייה
.כי היא השתנתה, היא התפתחה
אנשים כמו ברנרד ארנל קנו מותגים משפחתיים קטנים
.והפכו אותם לתאגידים חובקי עולם
,ראשית הוא הביא את ג'ון גליאנו
ואחרי שנתיים הוא העביר את ג'ון לדיור
,והיה צריך עוד טעם חדש ."צעיר ולוהט ל"ז'יבנשי
...אז הוא אמר ?למה הוא רצה אותך
הוא אמר כשהוא העסיק אותי .שאני הסוס שלו
,לא ידעתי אם זה מבחינת המראה
אבל הוא אמר .שאני הסוס שהוא הימר עליו
,"גרתי עם לי כשהתקשרו מ"ז'יבנשי ,והוא חשב שרוצים שיעצב תיק יד
."ואמרתי: "וואו, מגניב
פתאום הוא נכנס ואמר שביקשו ממנו
להיות המנהל היצירתי ,"של "ז'יבנשי
"!ואמרתי: "אתה צוחק
,הוא התקשר אליי לעבודה :ואמר
.הציעו לי עבודה"
,מארי ארתור בן זוג ,אם אעבור לפריז" "?תבוא איתי
."ואמרתי: "כן, בטח
זה היה ממש מרגש ,וגם די מפחיד
כי זו עדיין הייתה .תקופת ירח הדבש של הקשר שלנו
"למה הלכת ל"ז'יבנשי ,אחרי שבנית לעצמך שם משלך
וזכית בתואר מעצב השנה הבריטי ?פעמיים ברצף
...סיבה אחת הייתה התשלום הנכבד
"אבל את הכסף מ"ז'יבנשי ,"השקעתי מיד ב"מקווין
"וזה עזר לי להעסיק אנשים ב"מקווין .ולבנות את החברה שלי. -הבנתי
אנשים מוכשרים מאוד שהוא .הביא איתו לז'יבנשי, איזה צוות
הוא אמר לי: "אני צריך צוות ,שיעבוד איתי, אז חשבתי עליך
,סבסטיאן פונס עוזר מעצב תחשוב על זה" ."ותודיע לי
,אין על מה לחשוב .ברור שהסכמתי להצעת העבודה
.טסנו מנמל התעופה לונדון סיטי
,היינו האנשים הכי מוזרים במטוס ,כולם שם היו אנשי עסקים
ואנחנו היינו שם עם הג'ינסים .המולבנים ועם הרבה חוצפה
.זה ביפן
,הייתה המון התרגשות
כי כשאתה בגיל כזה
ואתה מקבל כל כך הרבה אחריות ...וכזה סכום של כסף
.פסל
.היה שם סבסטיאן פונס
.שלום, סבסטיאן
.בתי שחי מזיעים .אלוהים, יש כתמי רטיבות
נראה לי שבסטודיו של מקווין ,הייתי סוג של ליצן
.כי הייתי שם המוזר .הם ירדו על המבטא שלי
.ליצן ספרדי במסווה של בריטי
.סיימון קוסטין
ראיתי בעצמי האדם .שמכניס דברים להקשר
הסט תמיד שיקף .את סיפור הקולקציה שלא סופר
.הייתה קייטי, כמובן, קייטי אינגלנד
.קייטי היא החלק הכי חשוב במקווין
.להרים את המצלמה, בבקשה
,אנחנו צמד חמד .היא מזינה את הדמיון שלי
,קייטי אינגלנד סטייליסטית אני עוזרת בתחקיר ,של הקולקציה
אני מביאה דברים לתשומת הלב שלו .שחשובים לדעתי באופנה
.בעיקרון אני תמיד לימינו
,שון לין היה מעורב מאוד בעסק .הוא הכין תכשיטים
?מה נראה לך? רוצה לרקוד
,עבודה כזאת עושה לי ממש טוב
,שון לין מעצב תכשיטים היא מאפשרת לי להגיע ,מקצה לקצה
.ועכשיו אני נכנס לתחומים שונים
,אני עובד עם תכשיטי גוף
.וזה ממש סוג של פיסול בעצם
.שרה ברטון הייתה המתלמדת
הוא ראה בנו עמודי תווך .שיגרמו לו להרגיש ביטחון
.שכרנו דירה ממש נחמדה
...'אהבתי את האזור, פלאס דה ווז
.אלוהים, זה די מפחיד
במחשבה לאחור .היא הייתה קטנטנה
כשהייתי בא להתחיל לעבוד .על הסט, הייתי על הספה
!סבסטיאן
!לא יפה
,תמיד הייתי ישן בחדר שלו .כי לי תמיד קרס על הספה
!לי
?החלפת את הכריות .כן, ועוד איך-
,היה לנו נהג .אז הוא היה מסיע אותנו לכל מקום
.רגע, הוא נהיה מטושטש
.תגיד שלום לאנשים באנגליה
.כל כך כיף
אנחנו יכולים לעשות .תכסיסים מצחיקים
!שלום, אני על ספיד
,"כשהגענו ל"ז'יבנשי
כולם קדו בפניו ,"וקראו לו "מיסייה מקווין
וכאילו, קוראים לך פה ?"מיסייה מקווין"
!קאת
,כשהגענו, נראה לי שהם היו בהלם
צורת הלבוש שלנו, צורת העבודה .שלנו והבדיחות שסיפרנו
,כמובן, זה מפואר מאוד ויש נברשות
אז זה היה שונה מאוד ,מסביבת העבודה בלונדון
,שהייתה חדר קטן מאוד .תוהו ובוהו, דברים בכל מקום
,כאן יש לי משרד משלי
אני מרים את השפופרת ,ומקבל מה שאני רוצה
,כי אני רוצה את זה .אז אני מבקש את זה
היינו כמו חבורה של ילדים קטנים ."שמתרוצצים ב"ז'יבנשי
?הופתעו שנבחרת
נראה לי שרוב .האנשים נכנסו לתרדמת
,פתאום היינו שם ,ישבנו בבית ז'יבנשי
הסתכלנו החוצה מבעד לחלון
,וראינו את השלט של בלנסיאג וידעת שאיב סן לורן שם
וג'ון גליאנו ושדרת מונטיין ,כמה מטרים משם
ואנחנו עם אלכסנדר מקווין, שיחת .העיר החדשה. הרגשנו מיוחדים
,הוא ניסה להתרגל למצב החדש
מן הסתם הוא היה צריך לעשות רושם אדיר
.כי זו הייתה הקולקציה הראשונה שלו
ואני זוכר שאמרתי ללי: "כולם ."מסתכלים עלינו ואין לנו כלום
,והוא תמיד היה אומר: "אל תדאג ."סבסטיאן, נעשה את זה
אנחנו חושבים על רעיונות רק ברגע .האחרון. לא יודע, זה פשוט בא אליי
,זה בטח בא מאלוהים או משהו .לא יודע, אתה כל הזמן מחפש אות
,מדובר בפריז ובשיק פריזאי ,"ז'יבנשי", לא "מקווין"
כאן מכינים חליפות אלגנטיות .ומשתמשים בבדים נפלאים
ייקח למותג שלי, "מקווין", ארבעים .שנה להגיע למוניטין שיש כאן
אני זוכר .שפעם ראינו עבודה יפהפייה
,לי שאל את קתרין דה לונד ,שהייתה אחראית על הסדנה
מי עשה את העבודה המהממת .הזאת, ואסרו עליה להיכנס
?מה זאת אומרת אסור לה להיכנס" ."בבקשה, תכניסו אותה
אני זוכר שמאותו יום לי רצה לראות ,את האדם שעבד ישירות עם הבגד
.ונראה לי שאהבו את זה
.'זו השמלה של בט לינץ
,העברתי אותה תהליך ,חיברתי ניילון מלמעלה למעילי גשם
.אז כל המרכיבים קיימים
אף אחד מאיתנו לא דיבר צרפתית .ובסדנה הצרפתית לא דיברו אנגלית
.לי היה נותן הוראות בתנועות ידיים
.כן, זה בסדר
.זה בסדר
.חשבתי שאלה מכנסיים
אני ממש מפחדת .כשהוא מרים את המספריים
,קתרין דה לונדר "מנהלת סדנה ב"ז'יבנשי .הוא כבר גזר דברים
.הוא גזר בגד גוף על הגוף
אז עכשיו שאני רואה אותו עם מספריים
!אני ממש מפחדת
הם די מדויקים ומוציאים את החוטים
ואני לוקח את המספריים ושולף את זה
:והם נבהלים ואני אומר ."זה בסדר, אלה רק בגדים"
לעולם לא אשכח ,את הבעת הפנים שלה
אבל בסוף היא ראתה בדיוק מה .הוא עושה, היא התמלאה השתאות
צמח בין השניים האלה .כבוד הדדי מאוד
.העניין בהוט קוטור הוא הסדנה
,אני בא מסאוויל רו
אז יש לי המון כבוד לחייטים, מגיעים .להם לא פחות שבחים ממני
:לי אמר יום אחד ?לאן אנחנו יכולים ללכת לאכול"
"?איפה העובדים אוכלים"
:וקתרין אמרה "יש קנטינה במרתף לעובדים"
."ולי אמר: "אז בואו נלך לשם
.כשירדנו לשם, אנשים התחרפנו .כאילו, אלכסנדר אוכל איתנו
.הם לא האמינו
בתי האופנה האלה מתייחסים ,למעצב כאילו הוא מלך, וגם אל לי
,אבל לי לא רצה להתנהג כמו מלך .לי רצה להתנהג כמו אדם רגיל
.טוב
.הרעיונות לתצוגה צמחו מהקולקציה
,כשהקולקציה התפתחה ,הוא הוציא מזה חוטים וסיפורים
ותמיד היו לוחות השראה .ודברים נעוצים על הקירות
,כולם תרמו ,זה היה עניין קבוצתי מאוד
אבל לי היה העכביש ,באמצע הרשת, כביכול
והוא חיבר בין כולם .וזיקק את מה שיש לו בראש
אני זוכר את האווירה הטעונה ,כשבוע לפני התצוגה
כשהדברים התגבשו לא נכון .והיה צריך לשנות דברים
,זה היה פשוט מטורף לגמרי .הלחץ היה אדיר
.זה כל כך שונה
אתה לא יכול פתאום .להעמיס המון סגנונות שונים
,הכנסנו את כל היהלומים לאזור הזה .אחרת זה יהיה מבולגן
ליצור ב-25 ימים קולקציה של .תלבושות זה לא קל 55
תצוגת הקוטור הראשונה ,"הייתה בסגנון "גיזת הזהב
."ג'ייסון והארגונאוטים"
.הם רצו שזה יהיה מדהים
התחושה הראשונה שלי מהתיאור של אלכס
היא שחייבים להיות חוטים .משולבים באלה
,"אמרתי: "נעשה קרניים ."הוא אמר: "כן, אבל בגדול
"?אמרתי: "כמה גדול :והוא אמר
,ג'ינגס חאן זה הגודל הקטן" ."תן לי את הגדול
,התאריך הוא 19 בינואר 1997 ,וכמו שאומרים בתעשייה
אנחנו אומרים לחזות .ברגע של אופנה
בגיל הצעיר 27, המעצב הבריטי של השנה אלכסנדר מקווין
עומד להציג את קולקציית .ההוט קוטור הראשונה שלו
החיפוש אחר גיזת הזהב, אקול דה - - בוז אר, פריז, 19 בינואר 1997
,כל דוגמנית חייבת אופי .זהות, סימן היכר
.כל בחורה הייתה יכולה להציג לבד
הוא אמר לי .שההשראה נבעה מהלוגו
,"הלוגו הוא אותיות ה"ג'י ,שנראות כמו מוטיב יווני
.והמותג של "ז'יבנשי" לבן ומוזהב
ותמיד בקולקציות של לי היו בגדים ."שהיית חושב עליהם... "זה די נועז
אני חושבת שרבים מהעיתונאים
התמקדו באלה שהיו קצת יותר מטורפים
.או בלתי לבישים
,דברה שו דוגמנית מעצבים צרפתים :התלוננו ואמרו
הם אפילו לא צרפתים"
."והם משתלטים על "ז'יבנשי"
."תראו מה הוא עושה לז'יבנשי"
,אני חושבת שהאמירה שלהם ,אמשיך להיות מי שאני"
לא משנה שאתם מכניסים אותי" ,למשבצת היוקרתית הזאת
,"אני עדיין מי שאני"
אהבתי את זה .שהם נשארו נאמנים לעצמם
הם הכניסו את אנגליה לפריז .בדרך הייחודית שלהם
,אנשים דיברו, עורכי אופנה אמרו שיש לו פה גדול או ראש גדול
"?או "הבריטי, מה הוא חושב לעצמו
ואז הבנתי שבעיקרון .העולם כולו נגדו
,ואתה מעלה תצוגה ראשונה ?היא לא הצלחה ענקית, מה
.לא, זה נכון. כל הכבוד
.הם רצו שהוא יתרסק ויושמד
יש להם ציפורניים וסכינים ,והם זורקים לך הכול על הגב
...וזה בסדר כי אני לוחם טוב, אבל
...אני זוכר שאחר כך לי היה
.במצב זוועתי
.הלילה שאחר כך היה קשה
.כמה אגרופים וויכוחים
אני חושבת שהוא כבר ,עשה הרבה עם הבית
.כי היה ל"ז'יבנשי" הרבה סיקור
קשה יותר להתמודד עם זה ,כי "מקווין" זה "מקווין" בלונדון
ז'יבנשי" בהשתלטות" .של אדם אחר בפריז
,כמו שאלכסנדר אומר בעצמו ,זה כמו להוציא דינוזאור מהים
ואני חושבת שעונה אחת ,הוא עשה את זה
אז אני חושבת שבתוך שנה .הוא מסוגל לעשות פי 20 מזה
.ז'יבנשי" שינתה הכול" .התקופה הכיפית נגמרה
היה לי רואה חשבון ,שדיבר צרפתית
והם נסעו לפריז :לחתום על העסקה ואמרתי
בבקשה, תדאגו שאיזי" ."תקבל מזה משהו
שאלתי את מקווין, והוא אמר: "איזי ."ואני לא עושים את זה בגלל הכסף
כשהכסף הגיע, ואלכסנדר .נישל אותה, זה היה קשה מאוד
,החברות שלהם השתנתה .היא כל כך נפגעה מהדחייה הזאת
,היא יצרה תסיסה ,"היה לה סלון ב"ז'יבנשי
היא הייתה מצליחה .במקום הכי נחשב בפריז
אני זוכר שהלכתי להילס ,"מיד אחרי ההשתלטות ב"ז'יבנשי
אבל אתם לא יכולים לתאר לעצמכם
.את המתח בין שניהם בחדר הזה
יש מעצבים שחושבים שאת יצרת .אותי, וזה אף פעם לא היה העניין
.לא נכון, הם יודעים שזה הסיפור !כן נכון-
,כי את אומרת את זה ,רואים את זה כל הזמן בעיתונים
אומרים: "איזבלה בלו אחראית על ."פיליפ טרייסי ועל אלכסנדר מקווין
...לא, הם אומרים .הם אומרים את זה-
אבל העניין הוא .שזה לא היה הקטע בינינו
?אבל איזה חלק מזה ממש מעצבן אותך-
שתמיד אומרים שגילתה אותך ?איזבלה בלו
?זה ממש מרגיז אותך
,לא, בכלל לא, כי איזי עזרה לי המון ...אבל לא בקטע ש
היא עושה את זה כי היא אוהבת את הבגדים שלי, לא כי היא אוהבת אותי
.בדיוק, זה העניין
.כי אני לא סובל אותה
.אני צוחק
אני זוכר שישבתי שם וחשבתי ,לעצמי: "בבקשה, תרד מאיזי
כי היא רק עזרה לך, אבל נראה" ."שאתה מקשה עליה מאוד
איזי קידמה אותו בגדול
ואז הוא נטר לה טינה ,ורצה להיות אדם בפני עצמו
אז אין מקום לאיזבלה בלו ."ב"ז'יבנשי
.עונש
:ואני זוכר שמקווין אמר לי ,"אני הטייקון עכשיו, דטמר"
.וזה לא נאמר בחיבה
הייתה לנו מדיניות, לא להראות ,עלבון, לא להראות חולשה
,לזקוף את הראש, להישאר גאה ,להמשיך להילחם
.משהו יקרה, בטוח
,כוכבו דרך, ואצלה זה פחות קרה .והוא קצת נטש אותה
פתאום איזי השיגה עבודה ,"ב"סאנדיי טיימס
:ומקווין אמר ,"הקמתם את איזי לתחייה"
:וחשבתי ."אתה לא תרמת לזה, חבר"
ראיתי את עצמי בעיתונות ובעין ,הציבור כצבי, והצבי תמיד נטרף
,וככה אני רואה את חיי האדם ,אפשר להיפטר מכולנו די בקלות
השבריריות של תקופת .המעצב בעיתונות
.אתה שם, אתה איננו
.זה ג'ונגל שם בחוץ
,הלכתי לסטודיו שלו בלונדון .והוא דיבר על תצוגת הוט קוטור
,ניסיתי לרצות אותם ואז פישלתי" .אז אעשה מה שאני רוצה
."התצוגה הבאה תהיה ממש מקווין"
,לכו תזדיינו, לכו תזדיינו, כולכם" ."אני אראה לכם
"עברנו מהיכלי הקודש של "ז'יבנשי .לסוג של שוק בורו גס ומחוספס
אנשים טאטאו .את כל הפירות והירקות הנרקבים
נחמד להראות להם ,את החלק המחוספס של לונדון
,להפחיד אותם קצת .לעורר בהם חששות מדי פעם
,אין לזה שום קשר לקוטור ."עכשיו תשכחו את "ז'יבנשי
,אנחנו בפרק אחר, בעולם אחר .במקווין אחר
...התצוגות בלונדון תמיד היו .הקהל, הציפייה הייתה כל כך אדירה
התצוגות בפריז היו הרבה יותר .רשמיות ומאופקות
אנשים היו צורחים .את הנשמה בלונדון
זה היה מטורף, אנשים ממש רבו .כדי לראות את המסלול
לי פשוט רץ מדוגמנית לדוגמנית .וצרח וצעק על כולם
סיימון, אנחנו רוצים להתחיל את .התצוגה, פשוט תחזור לשם
ופשוט תמיד זז, תמיד הלביש, תמיד .הלחיץ, הלביש והלחיץ יחד, האמת
?כן, כולנו ממתינים, מוכנים להתחיל
?איפה ראסל? הוא שם? הוא מתכונן .כן-
:אחת הדוגמניות איחרה, הוא אמר
"שתלך להזדיין" .והתחיל את התצוגה
"!הוא אמר: "לכו על זה
,זה ג'ונגל שם בחוץ, בורו מרקט לונדון, 27 בפברואר 1997 והוא היה מלהיב אותי ...והייתי עולה למסלול ועושה
זו באמת הפעם הראשונה שהקולקציה חלחלה החוצה לכל דבר
מהאנרגיה שהייתה במרחב .עד להשפעה שלה על אנשים
,סוג של זעם, כעס ופחד .שהיו שזורים בתצוגה
,נדהמנו כי הן לא נראו כמו דוגמניות .הן נראו כמו חיות
,השיער והאיפור החייתיים .זה היה אינטנסיבי
כמה סטודנטים שלא הרשו להם להיכנס הסתערו על המחסומים
.והעיפו סירי אש
.ואז פרצה השרפה
כי הייתה ,ערמה של מכוניות מרוסקות
.ולא נראה לי שרוקנו את הדלק
.המכונית עלתה באש .מכונית עלתה באש על המסלול
.וכולם חשבו שזה חלק מהתצוגה
והוא אמר: "שלא תעזו לצאת לשם ."עם מטפים. תמשיכו להוציא אותן
,אלמלא היו מטפלים בזה
כל האוהל וכל עורכי האופנה הבכירים
.והדוגמניות היו נחלת ההיסטוריה
,זו הייתה חזרה ללי הטיפוסי .הנפלא, המטורף והמבריק
קלטת רביעית - - ווס
העניין הוא שהחיים האישיים שלי ,וחיי העבודה שלי כל כך קרובים
...ובגלל התצוגות .זו דרך להביע את הרגשות שלי
,עברת מלונדון ?התיישבת בפריז עכשיו
,אני גר גם פה וגם שם .פה חצי שנה ובלונדון חצי שנה
.הכלב שלי בלונדון ואני מתגעגע אליו .אני מתגעגע לכלב שלי
- ז'יבנשי", פריז" -
הנסיעות בין שתי הערים ,"כדי לעבוד ב"ז'יבנשי" וב"מקווין
,כמובן, זה גבה מחיר
אבל הוא עשה את זה .והצליח להעלות תצוגות מדהימות
- אלכסנדר מקווין, לונדון -
,בשלב הזה היה הרבה יותר לחץ
כי היה לו קו משלו, והוא היה צריך
ז'יבנשי", פריז" .לעצב בגדי רדי טו וור וקוטור
ראו את ההתחלה של הלחץ .שלי היה נתון בו
,ג'ון גליאנו תצוגה לדיור החברה האהובה על .אל-וי-אם-אייץ' הייתה דיור
לי הרגיש ,שבאמת משווים אותו לגליאנו
ואז הוא גילה שיש לג'ון תקציב גדול פי ארבעה מכפי שיש לו
.לקולקציית ההוט קוטור שלו
,"הבית שאהבנו היה בית "מקווין .ז'יבנשי" היה כמו אח חורג"
ידענו שלתקופה שלנו שם .יש תאריך תפוגה
כשנסענו לפריז, הבגדים של לי ,נטו להיות נוקשים מאוד
ואני חושב שבפריז הוא זכה לגלות .את הצד הרך של הדברים
לקחנו את זה .והבאנו את זה ללונדון
במספר 13 אני זוכר ,שהוא היה שמח מאוד
.לי ידע בבירור מה ברצונו לעשות
:כולנו יצאנו מהפגישה במחשבה
,אוי, אלוהים" .הוא ממש צלול בעונה הזאת
,הוא יודע אילו צבעים, איזו צורה" ."הוא הרגיש שלם עם זה
,ג'וזף בנט מעצב תפאורה בתצוגה הראשונה ...שלי עם לי
.הוא אהב את הרעיון של רובוטים
,סקיצת עיצוב מס' 13 :לי אמר ,"יהיה לי רובוט, מודל"
,ואמרנו: "אוי, לא, שוב הרובוטים ."אוי, אלוהים
,פשוט קיווינו שישכח את הרעיון
,אבל אז, בערב שלפני התצוגה הרובוט אכן הגיע
ולא הייתה לנו .שמלה מתאימה לרובוט
:חזרתי לסטודיו ואמרתי ."חבר'ה, צריך להכין שמלה לסיום"
נכנסנו מתחת לשולחן ,והוצאנו כל מיני תכשיטים
."והוא אמר: "היי, הנה השמלה
אמרו לו :שזה בלתי אפשרי, והוא אמר
."לא, זה לא, אפשר לעשות את זה"
וזה מה שלי עשה לאנשים, הוא .גרם להם לעשות את הבלתי אפשרי
הזמנו איזה טכנאי ,להפעיל את הרובוטים
ולי אמר: "כן, בואו נגרום ,"לרובוטים לעשות יותר ככה
אז לי ביים את הרובוטים ,כאילו הם שחקנים
וכתוצאה מכך הייתה הכוראוגרפיה .המדהימה, הסיבוב שלה
שלום הארלו הייתה שם ,ושני הרובוטים הסתובבו
והרובוטים נראו כאילו .יש להם תודעה משל עצמם
נראה לי שזאת הפעם הראשונה .שנדהמתי מתצוגה של עצמי
,הקטע של האדם והמכונה בסוף .אני עדיין בהלם, האמת
זו הפעם הראשונה .שבכיתי בתצוגה שלי
לי חי את החלום שלו, הוא לעולם ,לא היה מוותר על העבודה
,לא משנה כמה היא קשה .כי מקבלים הזדמנות אחת בחיים
הפעם הראשונה שידעתי שלי נהיה ממש מפורסם
הייתה כשאיזה זר ניגש אלינו בסופרמרקט
.וביקש את החתימה שלו
:ואני זוכרת שהוא אמר לי ,"אלוהים, זה כל כך מפחיד"
.ואז הבנתי שמשהו קורה
הוא פרץ אל מחוץ לאופנה .ונהיה מפורסם
,כל הקטע של הפרסום ,אנשים רדפו אחריו
:כי הייתה תחושה שהוא אומר ,זה לא הקטע החשוב"
.התהילה הזאת היא קשקוש" ."הקטע החשוב הוא מה שאני עושה
לפעמים הייתי רוצה שיהיו לו חיים ,רגילים ושיוכל להיות אדם רגיל
כלומר, שלא ירגיש את הלחץ הזה .בכזה גיל צעיר
הכרתי את לי כשהיה לו ,רק פח אשפה מלא בגדים
אז ראיתי אותו .נהיה מיליונר מהר מאוד ויותר מכך
,וככל שהיה לו יותר כסף .נראה היה שהוא אומלל יותר
,כי עם הכסף באו הסמים .וזה היה קטע עצוב
הקוקאין גרם לי להסתכל על דברים .באור ממש צלול ואמיתי
,כשעברתי את כל זה .אמרתי לעצמי שזו יותר מדי עבודה
.הקריסה הייתה בלתי נמנעת .זה סם רע
,אני לא יכול לשנות את עצמי .בכל מקרה
?מתי זה נהיה רע
זה נהיה רע ,כשהלחץ היה מוגזם בשבילו
ומן הסתם הוא התחיל להתמודד עם זה בדרכים
.שחבל שבחר בהן, למרבה הצער
,והצטרפו לזה תוקפנות ,כעס, סוג של פרנויה
,אבל הוא עדיין יצר בגדים נהדרים .אלא שהאישיות שלו השתנתה
,כל העבודה הקשה שלי
אני עושה עשר קולקציות בשנה .וזו עבודה קשה
,"לא הלכתי ל"ז'יבנשי ,הם באו אליי
אז ממש התעצבנתי כשאנשים ,התחילו להגיד שיפטרו אותי
.וזה לא היה נכון
,אז לכו לעזאזל .אעשה מה שאני רוצה
בהחלט היה שינוי .ובהחלט הייתה תמורה ביחסים שלנו
.היו שני צדדים
,הוא בא במצב רוח ממש מרומם ,מלא צחוק
או שהוא היה כמו השטן .שנכנס לחדר
מן הסתם היו לו הרבה בעיות
והאופל יצר את היצירתיות המדהימה .ואת האמן הגאון
היה לי קעקוע של המילה ,מקווין" על היד וכיסיתי אותו"
,ואני חושב שכשהוא גילה .הגיע הסוף
,לי היה רומנטיקן
ואני חושבת שהוא תמיד פלרטט ,עם הרעיון של אהבה
.אני לא בטוחה שהוא השיג את זה
העניין הגדול בחיים שלו .היה שהוא מאוהב בעבודה שלו
.חוץ מזה, הוא לא סמך על אף אחד
,אם החבר לא פה .הוא עם מישהו אחר
.זה הסב לו המון סבל
,אנשים שוכחים מה העניין באופנה
למשוך בן זוג, מיניות .ולהראות למישהו מי אתה
מצטער אם אתם חושבים .שאני טיפש
אפילו אני שמנמן .ואני רוצה להיראות קטן יותר
.בואו נהיה מציאותיים
,כשעברתי שאיבת שומן
הייתי בעיצומו של הקטע .הכי מרושע של האופנה
זו הייתה תקופה מטורפת .בחיים שלי
,וכשהוא שינה את המראה שלו ,הוא אמר: "שיניתי את עצמי
,זו הייתה טעות" ."כי איבדתי כל קשר למי שהייתי
,עברו עשר שנים בין לי ,לי מקווין הקטן
שישב בפינה של הסטודיו שלי ,ותפר לו
לבין הדמות התמירה הזאת .שלבושה בקום דה גרסון
הוא נאלץ להפוך למשהו ,שהוא לא ממש רצה להיות
.לסוג של אישיות, אלכסנדר מקווין
,מקווין" עובדת כמשפחה" .וחייב להיות גיבוש
.אם כבר, נהייתי מעביד קשוח יותר
אני מסתכל עליהם דואגים לפרטים .הקטנים בכל דבר, בכל מחלקה
.שש בבוקר
.אל תעשה לה את זה
.נשארו לה רק כמה שעות
,כבר לא היה לי כיף
אני חושב שבשורה התחתונה .פשוט כבר לא היה כיף
אף פעם לא עשיתי עבודה טובה יותר .מאשר בתקופה עם לי
לפעמים היה איתו עצוב ,ולפעמים שמח מאוד
,וכולנו בחרנו בזה ,כולנו בחרנו להיות שם
וכולנו בחרנו גם .לא להיות שם לפעמים
"התמוטטתי פעם ב"ז'יבנשי .בגלל הלחץ ועומס העבודה
.נאלצנו לשלם מחיר בריאותי
,גדלתי בחברה, כמובן .לא הייתי הילד שהתחיל לעבוד שם
...כשהתבגרתי, הבנתי ש
שאני מרגיש .קצת קלסטרופובי בגלל המצב
.סבסטיאן
.נו, כלבה מכוערת
,"הייתה מסירות מלאה לבית "מקווין ,לטפל בכלבים שלו
אינספור שעות עבודה וסופי שבוע .של עבודה או בילוי עם לי
.גם נסענו לחופשה יחד
אני אפילו יודע .לזייף את החתימה שלו
,הרגשתי לכוד .אפילו אם אהבתי את מה שעשיתי
,ניסיתי לדבר איתו .וזה לא נגמר טוב
,ביום שסיפרתי לו שאני עוזב
,הוא אמר לי: "כדאי שתחשוב על זה ."כי אין דרך חזרה
.ועזבתי, והיה ממש עצוב
...עזבתי ו... אף אחד
...אף אחד לא בא
...אחרי כל העבודה שלי ו
,למרבה הצער ,לי לקח את הדברים ללב
בלי לחשוב על מה ,שהזולת עובר או צריך
והוא היה נעלב אישית .כשמישהו היה עוזב, או מרגיש נבגד
עברתי את התהפוכות ,של השינויים בעסק
,אנשים משתנים .הכול בחוסר ודאות
אתה חי את החיים בניסיון להבין את עצמך
ולמה אתה עושה ,את הדברים שאתה עושה
למה אתה עושה .את הטעויות שאתה עושה
הרבה אנשים ,באופנה סובלים מחרדה
.מהתקפי חרדה, מדיכאון
,התעשייה מזינה את האגו הזה
,סקיצת עיצוב ווס ויש לזה השפעה .שלילית מאוד
בתצוגה של ווס הנושא המקורי .היה תא מרופד
,ואתה מתחיל לאבד את מי שאתה
וזה נהיה אופל .ומקום שאתה לא יכול לצאת ממנו
,וכמובן, כיאה ללי
,הוא לא הסתפק ברעיון מצוין אחד
היה צריך עוד קופסה באמצע
,ג'וזף בנט מעצב תפאורה כשיא תאטרלי .של התצוגה
,מישל אולי סופרת ודוגמנית בווס כשהוא בא והתיישב ,כדי להסביר מה זה
,הוא לא הסתכל לי בעיניים :ואמר
כן, מדובר במוות וביופי" ."ובלידה מחדש וזה יהיה יפהפה
באמת לא ציפיתי ממנו
"לשחזר את תמונת ה"אינקובוס .המפורסמת של ג'ואל פיטר ויטקין
,כשאספתי תמונות של ויטקין .עברתי תקופות של רוע בסקס
.כל הגילוי העצמי הזה
:זו תמונה די מבעיתה, וחשבתי "?בחיי, אני אעשה את זה"
,ואמרתי: "בסדר, אעשה את זה ,אבל אני רוצה שתדע" מבט רציני
."אני עושה את זה למען האמנות"
והוא הסתכל עליי כאילו אני משוגעת :ואז הוא הפנה את המבט ואמר
.חשבתי שכולנו ככה, לא?" והלך"
הייתה בסט אווירה של "2001" של סטנלי קובריק
,בשילוב עם בית משוגעים
,והייתה מראה דו-כיוונית ,כך שכשאנשי האופנה
כשעיתונאי האופנה נכנסו ,כדי לחכות שהתצוגה תתחיל
.כולם הסתכלו על עצמם במראה
...המוזיקה התחילה
,בפעימת לב .שהלכה ונהייתה מהירה יותר ויותר
,לא ידענו למה לצפות ,מה עומד לקרות
.ואף אחד בקהל לא ידע בכלל
,האופנה היא בועה גדולה
.ולפעמים בא לי לפוצץ אותה
,ווס, ויקטוריה באס דיפו - - לונדון, 16 בספטמבר 2000
,אז, כשהתצוגה התחילה ,בום, ראו מה יש בפנים
אבל הדוגמניות .לא ראו את הקהל בכלל
.פתאום היה קטע הרבה יותר מציצני
הוא עטף ,את ראשי הדוגמניות בתחבושות
אז הייתה קצת תחושה של אי-נוחות .ומחלה ומוסד לחולי נפש
הייתה פעם שיצאתי מניתוח ,והוא בא לבקר, אותי והוא ראה אותי
והיו לי תחבושות בכל מקום ,והייתי חבולה כולי
,"והוא אמר: "מגניב .כאילו, הוא היה עושה את זה
,הוא ספג דברים כמו ספוג ,ראה את היופי שבכיעור
.כמו בתחבושות שהיו עליי
החיים לא מושלמים ,ולא כולנו מושלמים
,לא כולנו דוגמניות במידה אפס
.אבל היופי בעיני המתבונן
התמונה האחרונה היא של אישה ,גדולה עם פרפרי עש בכל מקום
נשמע כמו בדיחה, האמת, אבל אני .חושבת שיש מתחת חוש הומור
,בחורות שמנות ופרפרי עש ?זה לא הסיוט הכי גרוע באופנה
בכל עונה, של מי הקולקציות שאני מסתכל עליהן
,טום פורד, מנהל יצירתי "קבוצת "גוצ'י ושל מי הקולקציות ?שאני מקנא בהן
ושל מי הקולקציות
?שאני חושב שהן פשוט מדהימות
.טום היה ממש אלוהים בתעשייה
,מימה ויגלציו "בכירה בקבוצת "גוצ'י אפילו אם לי היה מורד ,ואדם שונה לגמרי
הוא כנראה היה מוחמא ומתרגש
מהעובדה שמישהו כמו טום פורד ,שם אליו לב ורצה אותו
והוא גם היה חכם מספיק לדעת .שהוא צריך את העזרה הכספית
כל כך יקר ,להפעיל את החברה הזאת
.ו"מקווין" אף פעם לא פשטה רגל
,אני רוצה שהיא תהיה מצליחה .שתצליח לקיים את עצמה
אני רואה את האור של מקווין .בקצה המנהרה
,הדבר הנפלא בלי הוא שהוא משורר ,וזה לא ימצא חן בעיניו, אבל זה נכון
,שילוב של משורר וסוחר ,כי הוא מעשי מאוד
אז הוא מבין שאתה יכול לבטא ,מה שאתה רוצה על המסלול
אבל אתה חייב משהו יפה .על הקולב כדי למכור לחנות
,קבוצת "גוצ'י" הייתה חכמה
הם ראו את הפוטנציאל והציעו למקווין
עסקה שהם חשבו ,שלא יוכל לסרב לה
אנחנו נממן את החברה שלך" ."וניתן לך 50 אחוז מהבעלות
הייתה להם פגישה סודית כדי שארנל ,ואנשי "אל-וי-אם-אייץ'" לא ישמעו
ולא היה להם מושג שזה מגיע .עד שזה הפתיע אותם
האם הילד הרע של עולם האופנה ?"יעשה חיל ב"גוצ'י
הייתי די עקשן כשאמרתי לטום
.שזו להקה של איש אחד
אז הם הניחו לך ?ונתנו לך לעצב מה שאתה רוצה
.ב-100 אחוז
חיפשתי השקעה גדולה
...ואז "גוצ'י" יצרו קשר ו
.השאר היסטוריה
."להתראות, "ז'יבנשי
- פיירלייט, מזרח סאסקס -
,יש לי זיקה לים, לא יודע ,אולי כי אני מזל דגים
וכשיורד גשם או שלג ואתה קרוב לים ...ושומע את הגלים
,זה ממש מלנכולי .אבל ממש רומנטי
לפעמים אתה צריך הפסקה כדי להתרחק מהכול
ולא לחשוב על עסקים .ועל תצוגות אופנה ולעשות פסק זמן
.אני חייב להיות מוקף בטבע
,הוא עתיק יותר מהבית .הוא בן יותר מ-400 שנה
,זה עץ בוקיצה .ואנחנו מאירים אותו בלילה
.הוא נותן השראה טובה
כל החברים שלי באים הנה ואנחנו מדליקים את האח
ורואים סרטים בדי-וי-די .ושומעים מוזיקה וזה נעים ומרגיע
הוא היה מבלה המון .'עם אימא שלי בקוטג
,אני אסירת תודה שבילינו יחד .שהתראינו יותר. עשינו דברים יחד
המשפחה שלי משאירה אותי .מחובר למציאות
אופנה היא לפעמים .תחום שטחי מאוד
,כשהתחלתי בלונדון .לא היה שום דבר כזה
זה הכי קרוב שיש לנו .להוט קוטור באנגליה
,כל האנשים פה תלמידים ומכשירים אותם
ונותנים להם את המדרגה הראשונה .לעולם האופנה
לי ידע מאז שהייתי ילד ,שאני אוהב לצייר
.ותמיד הייתי אמנותי מאוד
,הרבה זמן חלף ועבדתי במזבלה
והייתה ללי משרה למעצב טקסטיל ,בתחום בגדי הגברים
.ואז הוא העסיק אותי
,לי שמח מאוד שאני שם ,קודם כול ברמת היצירה
אבל שנית, שיש משהו .שמזכיר לו את העבר ואת הילדות
.בואי ננסה
הייתה תקופה לא כל כך טובה ,והיה בי המון זעם והיה די קשה
היו לי המון התחבטויות ,בראש לגבי העבודה
,שלא כל כך רציתי לעשות, לז'יבנשי
אבל אני חושב שהגעתי לשלב שבו ,אני משלים עם כך שאלה החיים שלי
.שזה מה שנולדתי לעשות
הוא שלט באווירה .בכל מקום שהוא הלך אליו
הרבה פעמים .היה ממש תוסס סביבו
,לדעתי הוא היה כמו מלכת הדבורים
והדבורים הפועלות הגיבו ,לאותות ממלכת הדבורים
,ואנשים הרגישו את זה
והוא השתטה לו ,בצורה ילדותית בסטודיו
כך שהייתה אווירה קלילה .והיה ממש נעים להיות שם
,תמיד קרה משהו יצירתי .זה מה שריגש את כולם
,אלמנות קלודן - - סתיו-חורף 2006
אני מדבר כל כך חזק ,בעבודה עצמה
,אני חושב שכל מה שאני עושה אישי
אפילו להפוך את קייט מוס ,להולוגרמה זה די אישי, זה רוחני
זו תקופה שבה אני מרגיש .מאוחד עם העולם ושמימי
,אם אתם רוצים להכיר אותי .פשוט תסתכלו על העבודה שלי
קלטת חמישית - - "סיפור אטלנטיס של אפלטון"
?מה זו אופנה בשבילך
.החיים שלי
אושיית האופנה שגילתה" כמה מהשמות הגדולים
בעולם האופנה "הבריטי מתה בגיל 48 בלבד
,איזי מתה גאה היא מתה אחרי שהשיגה
.מעבר לחלומות הכי פרועים שלה
המוות של איזי היה מכה קשה
,לכל כך הרבה אנשים
.כולל אלכסנדר, מכה קשה
,ראיתי אותו בהלוויה של איזי
ואף פעם לא ראיתי .מישהו כל כך מרוסק
,אי אפשר היה לזהות אותו ,הוא ישב מאחוריי
אבל הסתובבתי וראיתי אדם ...עם חצאית סקוטית וכובע
:וחשבתי ,"אלוהים, זה מקווין, אלכסנדר"
.והמבט שלו נחרת בזיכרון
,ריחמתי עליו .הרגשת שאתה רואה את הכאב שלו
ראיתי את האהבה, אסור להכחיש .את האהבה, היה ביניהם כזה רומן
איזי נכנסה למשבצת ,שבין אחות לאימא
והיא הייתה באמצע .ולי אהב את איזי
,החיבור בין איזי למקווין .שניהם נשאו עצב
אלכסנדר עבר התעללות, הוא הרגיש .שהאדם ההוא הרס לו את התמימות
הייתה לאיזי תקרית עצובה ,מאוד כילדה, בערך בגיל חמש
,כשאחיה, שאיתו היא שיחקה ,מת, לא באשמת איזי
אבל היא תמיד חשה אחריות עליו .ונשאה את האשמה הזאת
היה צד הרסני ובעיות של הרסנות ,שהיא לא הצליחה לפתור לחלוטין
,והן היו מתפוצצות .מה שנהיה יותר ויותר חמור
,אני לא משתמשת בסמים .אבל אני משתמשת בתרופות
לפעמים אני צריכה לבלוע כדור .רק כדי להישאר רגועה
הדרך להרס העצמי שלה .הייתה ברורה
איזי אולי חשבה ,שהיא לא רוצה להמשיך לנצח
היא לא יכולה להמציא ,את עצמה מחדש כזקנה
.כי העניין באופנה הוא הנעורים
,לגלות אנשים זה דבר גדול .זה כמו להיות אימא, והחלב התייבש
,איזי תכננה את המוות שלה
אז היא רצתה להיפרד ממקווין
.וארגנה סוף שבוע
היא טרחה המון ,עם תפריט ממש מקסים
,ואלכסנדר היה מותש כשהוא הגיע .הוא פשוט נשאר בחדר שלו
,לא משנה מה היא הייתה צריכה
הוא לא היה .יכול לתת את זה בעצמו
,אבל הם התראו ,כן, הייתה להם פרידה
חיבוק גדול ונשיקה ."ו"נתראה בעולם הבא
,העניין הוא שכשאתה חולה .אתה לא יודע, אתה ממש לבד
,ואיזי חלתה בסרטן בסוף .סרטן השחלה, הוא היה סופני
.איזי בהחלט לא רצתה כימותרפיה
,הדבר האחרון שאיזי אמרה לי, "זוכר "?דטמר, שהייתי קרן שמש נדירה
:ואמרתי ."תמיד תהיי קרן שמש נדירה"
מקווין קורא לתצוגה שלו ."לה דאם בלו"
הוא הקדיש את התצוגה ,לחברתו הטובה והמנוחה
.המורה שלו, איזבלה בלו
,מגדלנה פרקוביאק דוגמנית ,ראו אותה בבגדים הריחו את הבושם שלה
לי עם פיליפ טרייסי וראו את הילדים שלה .מבחינה מסוימת
מאחורי הקלעים .אלכסנדר ופיליפ השתגעו יחד
.איזי חיברה ביניהם
איזבלה המציאה לבדה את ,אלכסנדר ואותי משום מקום
.בכזה שכנוע שלא נחווה שוב
האמונה שלה בך .עשתה אותך מי שאתה
,לה דאם בלו, פאלה אומניספורטס - - פריז, שישה באוקטובר 2007
ברגע שישבת וראית את הסט ואת ,המוזיקה והיית שם, וזה החזיק אותך
כי ראיתי אותה כל הזמן ,בבגדים שהוא העלה למסלול
.וכמובן בכובעים שפיליפ עיצב
נוצרה דמות אגדית
שהייתה כמו הנוכחות .של איזי בתצוגה
כל כך מרגש, שלא יכולתי להפסיק .לבכות, פשוט התקפלתי כולי
.אבל זה אבל, צריך לעבור את זה
ואז לראות אותם באים ,ולהבין עד כמה הם צעירים
והם איבדו חברה נהדרת ...ועד כמה הם אהבו אותה
אני חושבת .שזה השפיע מאוד על לי
,אחרי שאיזי נפטרה .הוא היה במקום ממש אפל
,אני לא כועס על עצמי .אני כועס על העולם
המחשבות שלי .לא הולכות לשום מקום אחר
,ניסיתי לעצור את זה .אבל זה לא עוצר
.כל מה שאני חוזר אליו אפל יותר
,ראינו טלוויזיה בערב ולי מקווין פתח באותו יום
,עם תצוגת "קרן השפע" שלו
:ואבא שלי ישב שם ואמר ,סבסטיאן, בוא"
נראה לי שהאופנה" ."של החבר המטורף של בטלוויזיה
,וכשאבא שלי ראה את הקולקציה :הוא אמר
נראה לי שהחבר שלך" ."באמת התחרפן
ואני חושב ש"קרן השפע" באמת .משקפת את עולם האופנה היום
.ערמה של חרא
לי עם אנבל נילסון במשך השנים שהיינו בנפרד
אני חשבתי הרבה
.ונראה לי שגם הוא חשב הרבה
,כשהתקשרתי אליו ?אמרתי: "הלו, לי
."הלו? לי, זה סבסטיאן"
,איפה היית כל הזמן הזה" "?חתיכת נבלה
פשוט התחלנו שוב .כמו האחים שהיינו קודם
- לי עם הוריו של סבסטיאן -
אז הפלגתי במעבורת לאיביזה
.והלכתי לווילה שלו
,כשהוא פתח את הדלת ,הייתי בהלם
כי האדם שפתח את הדלת ,היה אדם שונה
הוא היה ממש רזה .ונראה שברירי וחיוור מאוד
,כשחיבקתי אותו ,שמתי לב שמשהו השתנה
,כי מבנה הגוף שלו היה רק עצמות
.בקושי היו שרירים או בשר
לי חשב על הרעיון של הזמנה .לתצוגה שיש בה מטמורפוזה
הוא רצה שהפנים שלו .יהפכו לגולגולת
כל דבר בחיים שלו פשוט הביא .לתחושות של ייסורים
.לי היה נשא איידס
,אפילו שזה לא גזר דין מוות
.אני חושב שהוא תמיד חשב על זה
הרגשת את האווירה הרעה ,כשלי היה מבואס
.זה היה מלווה בדיכאון אמיתי
אני חושבת שהבעיה ,אצל לי היא שאחרי תצוגה
,כשאתה מתכונן ועובד קשה
.רואים שיש קצת נפילה
.ואז ממשיכים לתצוגה הבאה
.שוב
...כן, הייתה תצוגה אחרי .אני לא יודעת איך לי עשה את זה
הלחץ די ענק עכשיו ."בגלל החוזה עם "גוצ'י
אני אחראי על אופנת הגברים עכשיו ,ואני מעצב גם למקקיו
אז מדובר שוב ,ב-14 קולקציות בשנה
,כמו כשהייתי בז'יבנשי .זו עבודה קשה
נראה לי שהיה מוצא חן בעיניו הרעיון ,לעזוב ולהשאיר הכול מאחור
אבל השם שלו התנוסס מעל הדלת
והמוניטין שלו כאדם ,וכל מה שהוא בנה
.הוא לא היה מסוגל לנטוש את זה
אם אהיה זקן ועדיין אהיה כאן ,ואעזוב את החברה שלי
,פשוט אשרוף אותה .אף אחד לא עובד שם
באמת? אז אף פעם לא תיתן ,למישהו להמשיך את מסורת מקווין
,"את המותג "מקווין ?אם אתה לא מעורב בצורה פעילה
...לא נראה לי, זאת אומרת
כי האדם הזה יצטרך לחשוב ,על רעיונות לתצוגה שלי
.והתצוגות שלי כל כך אישיות ?איך זה יכול להיות
אמרתי: "אולי תצא "?לחופשה של שנה, לי
,והוא פשוט אמר: "את לא מבינה ,אני אחראי על 50 איש
,הם צריכים לשלם משכנתה" ."אני לא יכול פשוט להפסיק
תמיד חשבתי שיש בו ,כל כך הרבה עצב
וזה היה עצוב כי הוא היה ,כל כך מצליח וראוותני
אבל בעצם הוא היה .כל כך בודד עמוק בפנים
,לפעמים יש המון בדידות ...ואני חושב
,אני חושב שהחיים הם יותר מאופנה
ואני לא רוצה להיתקע בבועה הזאת ...של "זה מה שאני עושה", כי
זה נחמד, כי... כולם במשרד ,הולכים הביתה ויכולים להתנתק
אבל אני עדיין אלכסנדר מקווין ,אחרי שאני סוגר את הדלת
.אני חייב ללכת הביתה עם עצמי
,אם עבר עליך יום רע .אני יכול לתת דין וחשבון רק לעצמי
,איתנו הוא התנהג בסדר
...אבל עמוק בפנים ידענו שהוא לא
.שהוא לא 100 אחוז
,הוא שמע קולות .הוא אמר לי שהם רודפים אחריו
."הוא אמר: "פרנויה אותך משמידה
,קונספט עיצוב סיפור אטלנטיס של אפלטון אני זוכר ששרטטתי ,שרטוט
,היו המון מצלמות מסביב
וחשבתי: "אולי המצלמות ".יוכלו להיות על רובוטים
המצלמה תמיד הייתה בפרצוף שלך
ועקבה אחריך
.וגרמה לקהל להרגיש קצת לא בנוח
הרעיון מאחורי סיפור אטלנטיס של אפלטון
הוא שאנשים באים .מהיבשה וחוזרים לים
.אני מחפש משהו שלא קיים
.המקום הכי מדהים ויפה
אני לא יכול לדמיין שום מקום .בראש שלי שקיים באמת
,הוא אהב לשחות, לצלול
הוא אהב את התחושה .שאתה בעולם אחר מתחת למים
,רחוק מהכול ,כאילו חזרת לרחם, אתה צף
.ואת השלווה שמרגישים
סיפור אטלנטיס של אפלטון ,היה כמו מחקר בראש שלו
עם ההדפסה הדיגיטלית ,וכל ההתנסויות
.חיתוך התבניות והרובוטים שוב
הוא אמר לי: "אני מעצב את ".הקולקציה האחרונה שלי, סבסטיאן
,הוא אמר לי: "נמאס לי מכל זה ."אני הולך להתאבד
,מה זאת אומרת" "?הולך להתאבד
הוא אמר: "כן, נשבר לי, נמאס לי ."מזה, אני רק רוצה לשים לזה קץ
:ובתצוגה האחרונה, בסוף, הוא אמר ?זוכר את ווס"
,אז אני אעשה את אותו הדבר"
אבל זה יהיה ארגז פרספקס" ,בגודל של בן אדם
,וכשהתצוגה תיגמר" הארגז יעלה מהאדמה
ואני אהיה בתוכו" ."ואז פשוט אירה בעצמי
...ו
ופשוט לא ידעתי ...איך להגיב לזה, כי
.הוא נשמע כל כך משוכנע
,החיים שלי תמיד היו רכבת הרים .למעלה ולמטה
.עצרו, אני רוצה לרדת
הוא חשב ,שכל מערכת האופנה נגדו
,ואמרתי: "לא, אף אחד לא נגדך
,אבל אם אתה שוקל לעשות את זה" ,אתה תזיק לכל כך הרבה אנשים
כי אנשים באים לתצוגות שלך" ,כדי לראות את היופי שלך
את הכישרון שלך, את היצירתיות" ."שלך ואותך, את העבודה שלך
סיפור אטלנטיס של אפלטון, פאלה - - אומניספורטס, פריז, 2009
,הוא היה כמו במאי קולנוע
,היינו צריכות להיות כמו חייזריות :והוא אמר לנו
תקשיבו, אתן צריכות לעשות פרצוף" ."כזה, חזק, להיות מלאות עוצמה
,בתצוגה הזאת הוא זרק עלינו פצצה ,טוב, זה גמור, הכול גמור"
אנחנו נולדים מחדש, פותחים" ."דף חדש, פרק חדש, עולם חדש
,ממש פחדתי ,ניסיתי לא לדמיין את עצמי נופלת
רציתי שהוא יתגאה בי ושיתגאה בכך .שיש לו כזה צבא של דוגמניות
,אינסוף עיצובים, היה סנפיר של דג ,קשקשים של נחש
והוא תמרן את זה ויצר מונטאז' בדפוס חוזר
,עד שזה נהיה משהו אחר .בלתי מזוהה
זה היה שחר העידן הדיגיטלי .שנכנס לאופנה
זה קרה לקראת הסוף, לכן .הקולקציה הכי טובה שלו הייתה שם
,הוא ידע שהוא צריך משהו מהפכני
ואני חושב שסיפור אטלנטיס .של אפלטון הוא כזה, אני מצטער
,"לא הלכתי ל"אפלטון ,אימא שלי לא הרגישה טוב
.היא עברה אז דיאליזה
לי לא ממש רצה להתמודד עם העובדה
,שאנחנו עומדים לאבד את אימא
...כי הוא איבד את איזי. הוא לא
.התמודד עם המחלה של אימא
אני מודיע לעוקביי" ,שאמי נפטרה אתמול
,אלמלא היא הייתה עושה אותי" "לא הייתי איתכם
,אחרי שסבתי ג'ויס נפטרה
.הוא היה במצב ממש גרוע
.לי היה נסער
ישבנו בסלון אצל אבא שלי
.והוא נראה שונה לגמרי
כולנו התקשינו להתמודד ,עם המוות של אימא שלי
,אבל אני חושבת שכולנו דאגנו ללי ...כי מן הסתם אימא ולי
.לי העריץ את אימא שלי
,אמי הנפלאה" אני אוהב אותך כל כך
"ותמיד אוהב. לי"
העבודה האחרונה שהוא נתן לי .הייתה עיצוב המצבה
מצא חן בעיניו הרעיון של כנפיים שעוטפות את המצבה
.ומחבקות את סבתי ג'ויס
במקור עיצבתי ידיים ,כלפי מטה על ראש המצבה
אבל בעיניו הידיים כלפי מטה ,הכבידו כלפי מטה
,הוא רצה שיהיו מרוממות .אז הוא הפך את הידיים כלפי מעלה
...התקשרתי ללי ו
...דיברנו על ההלוויה של אימא, ו
.וזו הייתה השיחה האחרונה
אני נראה עצוב לפעמים .לגבי העבודה והחיים שלי
,אני עצוב, אבל לא מריר
כי אני אסיר תודה ,על כל מה שקרה לי בחיים
.אבל אני יודע מתי צריך לוותר
בלילה הייתי במיטה, קראתי ,והרגשתי שמשהו נוגע לי בראש
,נוגע לי בראש ברכות רבה ,בעדינות רבה
:ואמרתי לעצמי "?מי כאן? מי אתה"
ידעתי שמישהו נפטר .והוא נפרד לשלום
ב-11 בפברואר 2010"
בערב הלוויה של אמו"
"התאבד אלכסנדר מקווין"
אחותי התקשרה אליי ,ב-9:30 בבוקר
...ושיחת הטלפון ההיא
.שינתה... הכול
,פשוט לא האמנתי למה ששמעתי
כי זה נראה כל כך .סוריאליסטי באותו רגע
,פשוט דמיינתי את לי לבד
,עושה את זה ...דמיינתי שוב ושוב, וזה די
,זה לא המוות הכי נעים .התאבדות לבד בתלייה
...זה
אני לא רוצה לחשוב ,על מה שעבר לו בראש
על כמה שהוא .היה בודד כשהוא עשה את זה
עולם האופנה בהלם הערב מהידיעה" "...על מותו של אלכסנדר מקווין
,אלכסנדר מקווין" ,יקיר עולם האופנה הבריטי
נמצא מת" "...לאחר שככל הנראה
,הוא היה אומר את זה הרבה ,"יום אחד אבוא הביתה בשק גופות"
...ובאותו יום, כש
...כשדיווחו שוב בחדשות
.הוא יצא מהבית בשק גופות
לקחתי את הילדים "לחגיגת מאה שנים ל"האמליס
:ובן הזוג שלי אסף אותי ואמר "...יש לי"
.אני לא מסוגלת
.רגע, אני פשוט מתחילה לבכות
,"הוא אמר: "לי מת ,וזה היה כזה הלם
,וכל כך כעסתי כל כך הרבה זמן
:כי אתה חושב ...איך זה קרה?" הוא"
...אני חושבת ש
,אולי אחרי שאימא שלי מתה
הוא הרגיש שלא נשאר יותר ,שום דבר שיסב לו אושר
...ואני חושבת שבאותו רגע
.הוא חש ריקנות
,אני מתגעגעת אליו מאוד, כן
...אני מתגעגעת ל
הוא היה יכול לחוות המון אושר ,בחיים, וזה לא קרה בחייו האישיים
.וזה מה שאיחלתי לו יותר מכול. כן
...אני כל כך שמח שזכיתי
...להכיר אותו ו
לעבור חלק מהחיים שלי ,עם הסיפור שלו וכל זה
.אבל אני מתגעגע אליו
...הלוואי
.שהדברים היו מסתיימים אחרת
,הוא רק רצה ליצור דברים יפהפיים ,והוא פיסל בבגדים
,הוא בעצם היה פסל .ומזה נבעה הגזרה
הבגדים שלו גרמו לי להרגיש ,שאפשר להיות נשית
:אבל במקביל ."אל תתעסקו איתי, אני כלבה"
אני זוכר הכי טוב ,שראיתי אותו עובד
.זה היה קסום .מבחינתי הוא היה כמו קוסם
תלבושת אחת ,הייתה פשוט מטורפת
.והבאה הייתה פשוט גאונית
אף אחד לא הצליח ליצור רגשות .בתצוגת אופנה כמו לי מקווין
האופנה הייתה בשביל לי ,דרך לבטא עולם שלם
והוא רצה להוציא את עצמו מהתמונה
ושאנשים יתמקדו .באמנות שהוא יוצר
,צורמני, סורר, מצחיק להדהים .מלא דחף
,לא רק שהיה לו חזון ייחודי ,הוא היה אדם ייחודי מאוד
והאופי שלו היה חזק .בצורה יוצאת מהכלל
פשוט לא רואים ,הרבה אנשים כאלה
.הם לא מופיעים לעתים קרובות
לפני מותו הקים לי" ,'את ארגון הצדקה 'סרבנדה
שמאפשר לדורות" ,העתיד ללכת בעקבותיו
ומספק מלגות .למעצבים מרקע מוחלש
יותר ממיליון איש" פקדו את תערוכת
:אלכסנדר מקווין" ,'יופי פראי'
ושברו את שיא המבקרים במוזאון" המטרופוליטן לאמנות בניו יורק
."ומוזאון ויקטוריה ואלברט בלונדון"