‫בפרקים הקודמים של "אבודים":
‫אנחנו לא האנשים היחידים ‫על האי הזה, וכולנו יודעים את זה.
‫הם התקיפו אותנו,
‫חיבלו, חטפו אותנו, ‫רצחו אותנו.
‫אולי הגיע הזמן ‫שנתחיל לחשוב עליהם!
‫דניאל? ‫מה את עושה פה?
‫כשראיתי עשן שחור. ‫באותו הלילה הם באו.
‫יש לכם רק שלוש ברירות:
‫לברוח. ‫להתחבא.
‫או למות.
‫אני רק יכול להגיד כרגע ‫שיש לנו תכנית.
‫כן, להיכנס לג'ונגל, ‫להביא דינמיט ולפוצץ את הפתח,
‫ואז להחביא את כולם בפנים.
‫אלוהים יודע כמה זמן ‫הדינמיט הזה נמצא שם,
‫אז אם אתם לא רוצים להתפוצץ, ‫כדאי שאצטרף אליכם.
‫בהצלחה. ‫-גם לך.
‫נתראה בקרוב. ‫-בהחלט.
‫ישר!
‫קדימה! קדימה!
‫קלייר, כולם הולכים. ‫-אני לא יכולה לעזוב.
‫אני עם התינוק, ‫ואני כל כך עייפה...
‫אני לא יכולה לשאת אותו. ‫הוא רטוב, יש חול בכל מקום...
‫נגמרו לי החיתולים... ‫-אולי תתני לי לעזור?
‫אף אחד לא לימד אותי ‫לעשות את זה, בסדר?
‫קלייר, יהיה בסדר. -למה כולם ‫אומרים לי את זה כל הזמן?
‫הם אלה שיש להם תינוק?
‫אנחנו מוכרחים להגיע לשם ‫לפני השקיעה.
‫כשתגיעו למערות, תישארו שם. ‫אנחנו נהיה מאחוריכם.
‫סעיד.
‫אני צריך אקדח.
‫אני יודע שג'ק נתן לך אותם.
‫אני רוצה אחד עכשיו. ‫אני צריך להגן על קלייר.
‫רוסו אמרה שהם יגיעו ‫רק אחרי השקיעה.
‫רוסו משוגעת. ‫ואם הם יבואו קודם?
‫בפעם האחרונה שהיה לך אקדח... ‫-הרגתי רוצח.
‫עשיתי לכולנו טובה. ‫-צ'רלי, אתה מעורב רגשית.
‫תן לי לדאוג לנשק. ‫-אתה לא נמצא פה כל הזמן.
‫אתה לא יכול להגן על קלייר. ‫אני צריך אקדח!
‫אם אתה באמת ‫רוצה להגן על קלייר,
‫תדאג שתארוז את החפצים שלה
‫ושתגיע למערות. ‫זה מה שהיא צריכה.
‫"הסלע השחור"
‫איך בדיוק קורה דבר כזה?
‫אתה נמצא על האי שאני מכירה?
‫זה כנראה ההסבר.
‫רגע, רגע.
‫אנחנו כמה קילומטרים מהחוף? ‫צונאמי בטח סחף אותה הנה.
‫נכון?
‫לאן את הולכת? ‫-חומרי הנפץ בבטן האנייה.
‫רוסו, חכי.
‫מילאתי את בקשתך. ‫אתה צריך דינמיט.
‫אתה לא צריך אותי.
‫עזוב אותה, ג'ק.
‫מי יוביל אותנו בחזרה? ‫-אני אוביל אותנו בחזרה.
‫לעזאזל.
‫שמעת אותה. ‫חומרי הנפץ בבטן האנייה. בוא.
‫רגע, רגע. באתי הנה כדי ‫להגיד לך איך להוביל דינמיט,
‫לא כדי לחקור ספינת רפאים. ‫נראה לך ש... -פשוט תישאר כאן.
‫אני אשאר כאן עם ארצט.
‫"אבודים"
‫"אקסודוס" ‫חלק 2
‫עבדים.
‫הספינה הזאת בטח הייתה ‫בדרכה למושבת כורים.
‫בטח הפליגה ממזרח אפריקה. ‫מוזמביק.
‫ג'ק. ג'ון. ‫בואו הנה.
‫"חומרי נפץ"
‫ואז אשתי השלישית אמרה, ‫"לא לזה ציפיתי".
‫תגיד לי אתה, ‫מה זה אמור להביע?
‫מה, אני משעמם אותך?
‫אתה יודע מה? ‫אני מצטער.
‫אני מצטער שאני לא מספיק מגניב ‫בשביל להיות חבר
‫בחבורת ההרפתקנים העליזים שלך. ‫-מה?
‫אני יודע לזהות קליקות. ‫אני מורה בתיכון, חבוב.
‫אתה יודע, אתם חושבים ‫שאתם היחידים על האי הזה
‫שעושים משהו בעל ערך. ‫יש לי חדשות בשבילכם.
‫יש עוד 40 ניצולים ‫מההתרסקות הזאת,
‫וגם אנחנו בני אדם.
‫בסדר.
‫אתה יודע מה? בטח אצליח ‫לפתוח אותו אם רק... -לא.
‫בואי נוציא אותו החוצה. ‫-למה? אתה לא יודע...
‫לא אפתח ארגז שכתוב עליו ‫"חומרי נפץ" עם מכוש, קייט.
‫אני מסכים עם ג'ק.
‫תוציאי אותו החוצה. ‫תפתחי אותו שם.
‫בסדר. ‫-אני אסחב אותו.
‫את מוכנה להאיר את הדרך?
‫ולא רק הצעירים. ‫נראה לך שהמורים להתעמלות
‫נותנים לי לשבת איתם בקפטריה? ‫לא, הם לא.
‫בנאדם, זה רק בראש שלך. ‫-באמת? אז תסביר לי למה קייט
‫קיבלה את הגרוטאות הכי טובות ‫לבניית המחסה שלה.
‫והקוריאני. הוא דג דגים לכולם? ‫לא, הוא לא.
‫ויש בינינו כאלה שירדו במשקל ‫מאז שהגענו הנה.
‫בא לך להגיד לי איפה אתה ‫מחביא את הפחמימות? כי אני...
‫מה אתם עושים?!
‫חכו, חכו! ‫אל תזוזו!
‫תניחו את הארגז בזהירות. ‫תניחו אותו בזהירות.
‫תניחו אותו בעדינות, לעזאזל! ‫בזהירות. בעדינות. בעדינות.
‫לכו משם. תתרחקו. קדימה.
‫זוזו. תתרחקו ממנו. ‫-מה, לעזאזל, אתה...
‫תהיה בשקט.
‫מישהו מכם יודע ‫מה קורה לדינמיט
‫בחום של 30 מעלות פלוס? ‫אתם יודעים?
‫מישהו?
‫הוא מזיע. ‫ניטרוגליצרין.
‫מה אתה עושה? ‫ביקשתי ממך להתקרב?
‫דינמיט הוא ניטרוגליצרין, ‫מיוצב בעזרת חמר.
‫ניטרוגליצרין הוא חומר הנפץ ‫הכי מסוכן ובלתי יציב שיש.
‫קייט, תני לי את החולצה שלך.
‫עכשיו, נסיכה. ‫תני לי את החולצה.
‫אני צריך לעטוף את הדינמיט. ‫תזרקי לי אותה.
‫בזהירות. קדימה.
‫יופי. עכשיו תתרחקי.
‫תתרחקו. תנו לי לעבור.
‫מישהו מכם שמע על האיש ‫שהמציא את הניטרוגליצרין?
‫סביר להניח שלא, ‫כי הוא פוצץ לעצמו את הפנים.
‫העוזר שלו נכנס לחדר,
‫ראה שהבוס שלו התפוצץ,
‫ואמר... ‫"כנראה שזה באמת עובד."
‫טוב. ניקח רק מה שאנחנו צריכים, ‫כי הניטרוגליצרין מאוד הפכפך.
‫בנאדם...
‫שאחתוך אותו לחצי?
‫קח.
‫אני מצטערת! ‫אתה בסדר?
‫אני בסדר.
‫איפה השירותים? ‫-שם.
‫אני מצטער על ההפרעה. ‫-אני בטוח.
‫אדוני, התיק שלך הושאר ‫ללא השגחה. -אני משוחרר?
‫כן, אדוני. ‫-יופי.
‫אני צריך להספיק לטיסה.
‫אתה יכול להעביר לי ‫מגבת נייר, חבר?
‫מגבת נייר. ‫המתקן הזה מקולקל.
‫אתה לא מדבר אנגלית. סליחה.
‫הנה מגבת נייר.
‫מה?
‫אני עובד אצל...
‫מר פאיק.
‫החם שלך והמעביד שלך.
‫עקבת אחריי?
‫כן.
‫אני יודע שאתה מתכנן לברוח.
‫אבל אתה תיקח את השעון הזה ‫לחבר של מר פאיק בקליפורניה.
‫אם תעשה משהו אחר, ‫לא משנה מה,
‫אתה תאבד אותה.
‫אתה לא חופשי.
‫מעולם לא היית,
‫ולעולם לא תהיה.
‫אבא, תראה!
‫איך קרה שלא גילו ‫מקום בגודל כזה?
‫לא יודע, אבל אפשר לבנות שם ‫יופי של אתר נופש.
‫כן, תבנה אתה אתר נופש. אני ‫שמח להיפרד מהמקום הזה לתמיד.
‫מה עם כל האחרים? ‫אתה חושב שהם יהיו בסדר?
‫אני מקווה, חבר. ‫לפחות עד שנשיג להם סיוע.
‫מה אתה שר, בוב מרלי? ‫-לא.
‫למה, אתה אוהב את בוב מרלי?
‫מי לא אוהב את בוב מרלי?
‫לעזאזל...
‫את באמת צריכה את כל זה? ‫-כן.
‫למה את מוכרחה לקחת כ"כ ‫הרבה? -לך, תנהיג את השיירה.
‫אני בסדר. ‫-זה היה של אחיך.
‫אני צריכה את החפצים האלה. ‫אני לא יכולה להשאיר אותם.
‫מה אנחנו עושים? מתחבאים? ‫כאילו הם לא ימצאו אותנו.
‫זה יותר מדי. ‫זה יותר מדי.
‫זה לא יהיה יותר מדי ‫אם אסחב את זה במקומך.
‫עכשיו בואי. ‫אני צריך להנהיג את השיירה.
‫אתה בסדר?
‫זה היה דפוק לגמרי.
‫כן.
‫הוא פשוט...
‫התפוצץ... מולנו.
‫הוא רק ניסה לעזור.
‫זה בגלל שהצטרפתי. ‫-מה?
‫אני...
‫מביא מזל רע.
‫זאת הייתה תאונה.
‫תאונה. כן.
‫לוק.
‫כדאי שנחשוב על זה.
‫בסדר. ‫-אולי זאת לא הדרך הכי טובה.
‫זאת הדרך היחידה, ג'ק.
‫כמה צריך כדי לפוצץ את הפתח? ‫-שניים יספיקו בשביל הציר.
‫שלושה, ליתר ביטחון. ‫-ביטחון?
‫אני לוקח את היבשים ביותר, ‫כדי להקטין את הסיכון בהובלה.
‫שיחקת פעם ב"ניתוח"?
‫בטח. אל תיגע בדפנות.
‫אני תמיד...
‫הפסדתי...
‫בגלל עצם הזרוע.
‫אתה אוהב לשחק משחקים, ג'ון?
‫בהחלט.
‫טוב. אני יודע שאנחנו ממהרים ‫לברוח למערות,
‫אז פתרתי את הבעיה ‫של הובלת ראש-לפת.
‫זאת שמיכה רגילה מהמטוס,
‫ופה יש חתיכת עץ ‫שעוברת דרך הבמבוק הזה...
‫הנה. זה ביורן! ‫-ביורן?
‫ביורן. זה בהולנדית, ‫"מנשא תינוקות".
‫תודה. ‫-זה בסדר.
‫תודה לך. ‫-זה בסדר.
‫נשים אותו שם. ‫-זה מאוד נוח...
‫סעיד! איפה הוא? ‫-רוסו, מה...?
‫סעיד, איפה הוא? -הוא כבר הלך. ‫-אני צריכה אותו. עכשיו.
‫ג'ק וקייט... ‫-אין זמן. איפה סעיד?
‫בסדר, תירגעי. ‫אני אקרא לו.
‫תישארי פה, טוב? ‫-בסדר.
‫סעיד! סעיד!
‫מה קרה שם?
‫איך קוראים לו? ‫הילד?
‫איך קוראים לו? ‫-עוד לא נתתי לו שם.
‫אפשר להחזיק אותו?
‫למה את צריכה את סעיד?
‫את לא רוצה שאחזיק אותו?
‫לא. הרגע הנקתי אותו. ‫נראה לי שלא כדאי, בסדר?
‫בבקשה.
‫למה עשיתי את זה?
‫למה שרטתי אותך?
‫מה קורה?
‫הטיסה שלי.
‫הטיסה שלי ללוס אנג'לס ‫תמריא בעוד כמה שעות,
‫אז אני צריך לזוז, את יודעת?
‫שנעשה עוד מנה אחת, לדרך?
‫נגמר. גמרנו את כל החומר ‫אתמול. יש לי שמפניה.
‫בטח נשאר לך משהו.
‫לא. נגמר. אתקשר אלייך ‫בפעם הבאה שאהיה בסידני, טוב?
‫אשלח לך עותק חתום של הדיסק ‫שלי. תשמעי אותו כשיתחשק לך.
‫אני לא רוצה את הדיסק המסריח ‫של הלהקה המסריחה שלך.
‫אתמול בבר ‫אמרת שאת מעריצה אותנו.
‫בסדר. אני מעריצה ענקית.
‫"דרייב-ת'רו" זאת הלהקה ‫הגדולה בכל הזמנים.
‫רק תן לי מנה. ‫אני יודעת שיש לך.
‫"שאפט". "דרייבשאפט".
‫מה יש לך ביד? ‫-כלום.
‫אתה מסתיר ממני? ‫-מסתיר? אני לא מסתיר...
‫תן לי. ‫-לתת מה? אין לי כלום.
‫תן לי את זה! ‫-אין לי כלום ביד!
‫תן לי את זה! ‫-עזבי!
‫קום! -עזבי! ‫-עזוב את זה!
‫השתגעת? תרדי ממני! ‫-עזוב את זה!
‫תרדי ממני!
‫אתה פתטי!
‫אתה פתטי.
‫סעיד! סעיד!
‫רוסו על החוף. ‫היא צריכה אותך.
‫רוסו? למה? ‫-לא יודע.
‫הצילו! מישהו!
‫אלוהים. ‫מה קרה?
‫הראש שלה.
‫איפה התינוק? ‫-אלוהים.
‫הוא בסדר?
‫רוסו, היא הייתה לבד? ‫-היא לקחה את התינוק?!
‫קלייר, לאן היא הלכה? ‫-אני לא יודעת!
‫היא לקחה את התינוק שלי! ‫-זאת אשמתך!
‫אתה הבאת אותה למחנה! ‫אם היית נותן לי אקדח...
‫אל תרביץ לי שוב.
‫אתה רוצה לבזבז זמן בהאשמות? ‫יש מספיק לכולם.
‫יש לה יתרון. אם נצא עכשיו ‫נספיק לתפוס אותה.
‫איך נעשה את זה? ‫-אני יודע לאן היא הולכת.
‫בבקשה... ‫-אני רוצה את התינוק שלי.
‫אעביר את המקלות בתיק שלי, ‫עם כמה שיותר בידוד.
‫כדאי שנפצל אותם. ‫-מה?
‫לא חכם לשים את כולם ביחד, ‫אז נפצל אותם.
‫אם צריך שלושה מקלות כדי לפוצץ ‫את הציר, כדאי לקחת שישה.
‫שלושה ושלושה. ליתר ביטחון, ‫למקרה שאחד מאתנו...
‫אז אתה ואני.
‫לא, אני אקח אחד. ‫-אין מצב, לא.
‫זאת הסיבה שבאתי. ‫-אז באת לחינם.
‫אני צריכה לעשות את זה. -קייט, ‫אף אחד פה לא חייב שום דבר.
‫אני אקח אחד. -הוחלט כבר. ‫-אתה לא תחליט. -אני כן!
‫נעשה הגרלה.
‫הם באים. אין זמן להתווכח ‫מי יסכן את חייו.
‫אז ניתן לגורל להחליט. ‫-מתאים לי.
‫ואתה? גם אתה רוצה ‫לסחוב דינמיט?
‫מה?
‫יש עליך... ארצט.
‫מי שיקבל מקל קצר יסחב תיק.
‫את ואני, קייט.
‫אז מה זה עושה?
‫המשדר שולח אות מצוקה, ‫למקרה שמישהו מקשיב,
‫ואם יש שם משהו, ‫נראה אותו במסך המכ"ם הזה.
‫קדימה.
‫מישהו ימצא אותנו.
‫אלה הפתקים שכולם כתבו! ‫-נכון.
‫הם פרטיים. ‫-כן.
‫למשל, לא ידעתי עד כמה טרייסי ‫מתגעגעת לבעלה ולשני הילדים
‫בפרזנו. ובכל זאת היא ישנה ליד ‫סקוט. הוא מחמם אותה בלילות.
‫זה סטיב. סקוט מת. ‫-לא משנה.
‫זאת הפלגה ארוכה, קאזו. ‫אנחנו צריכים קצת בידור.
‫מי זה הוגו, לעזאזל, ‫ומאיפה יש לו 160 מיליון דולר
‫כדי להוריש לאימא שלו? -מה היית ‫אומר אילו קראתי את הפתק שלך?
‫לא היית יכול לקרוא את שלי, ‫כי לא כתבתי פתק.
‫למה לא? -כי המכתב היחיד ‫שכתבתי
‫היה ממוען לאיש ‫שאני מתכוון להרוג.
‫למה אתה רוצה להרוג אותו? ‫-כי אני צריך לעשות את זה.
‫למה? ‫-ככה.
‫אתה צוחק? למה לה ללכת ‫לכיוון העשן השחור?
‫שם אמורים להיות האחרים, לא? ‫-בדיוק בגלל זה היא הלכה לשם.
‫רוסו אמרה לי שהיא ראתה ‫עשן שחור כשהילד שלה נחטף,
‫לפני 16 שנה. ‫הם לקחו ממנה משהו,
‫ועכשיו היא מאמינה ‫שיש לה משהו שהם רוצים.
‫היא עושה החלפה? ‫-אני מאמין שכן.
‫זה טירוף. היא מטורפת!
‫אל תנסה לייחס היגיון לפעולות ‫שלה. היא אימא שאיבדה ילד.
‫בדיוק כמו קלייר.
‫זה לא עניין של נקמה. ‫אל תעשה מזה עניין אישי.
‫אני באה איתכם. ‫-זה לא רעיון טוב, קלייר.
‫זה התינוק שלי, טוב? ‫נתתי לה לקחת אותו.
‫תקשיבי... ‫-אל תגיד לי מה לעשות!
‫תירגעי! -אני באה איתכם! ‫זה קרה באשמתי, ואני באה!
‫ואתה לא יכול למנוע ממני! ‫אני באה...
‫זה בסדר, קלייר. ‫-אני אמורה לגדל אותו.
‫תחזיר אותו, צ'רלי.
‫תחזיר את אהרון.
‫אהרון?
‫בבקשה. תחזיר אותו. ‫-קלייר, אני אחזיר אותו.
‫אני מבטיח.
‫רוצה משהו לאכול?
‫אני מבין שהתשובה היא לא.
‫אם אתה מודאג בקשר לווינסנט, ‫הוא יהיה בסדר.
‫כלבים נוסעים בתא המטען ‫כל הזמן.
‫טוב.
‫אני צריך להתקשר לעבודה. ‫משם.
‫אל תלך, בסדר?
‫אני גר בדירת סטודיו. אני צריך ‫לצאת לעבודה בחמש בבוקר.
‫מי ישמור עליו? ‫איך הוא יגיע לבית הספר?
‫מה הוא יעשה אחרי הלימודים? ‫אני לא יכול, אימא.
‫את יודעת...
‫חשבתי,
‫חשבתי שאולי את תיקחי אותו.
‫אימא, אם זה עניין של כסף...
‫מה אני אמור לעשות אתו? ‫הוא לא אמור להיות שלי!
‫זה לא היה בתכנון.
‫כן, אני...
‫תודה.
‫היי, בנאדם. הייתי...
‫אני צריך סוללות חדשות.
‫רוצה לנסות? ‫-מה?
‫בוא הנה. תשלוט בהגה. ‫-באמת? -בטח.
‫תראה. החלק הכי חשוב בסירה ‫הוא ההגה. ככה שולטים בה.
‫תזיז אותו בהדרגה, ‫בלי תנועות חדות, טוב?
‫תדחוף אותו לכיוון הזה.
‫לאן אנחנו מפליגים?
‫תראה. פחות או יותר, ‫לכיוון צפון-צפון מזרח.
‫אנחנו מקווים שזה יוביל אותנו ‫לנתיב של ספינות.
‫או שנגיע ליבשה.
‫לאן אני אמור לכוון?
‫רואה את הענן הזה, ‫על האופק? -כן.
‫תכוון אליו. ‫-בסדר.
‫למה אתה ואימא ‫לא נשארתם יחד?
‫ניסינו. זה פשוט לא הסתדר.
‫החיים שלנו, תחומי העניין ‫שלנו, התקדמו בכיוונים שונים.
‫למה לא ראיתי אותך אף פעם?
‫כי אימא שלך לא רצתה בזה.
‫היא רצתה שיהיה לך טוב.
‫היא טעתה.
‫ההגה! ‫-פגענו בבול עץ!
‫איבדנו את ההגה!
‫אנחנו מאבדים אותו! הוא שוקע! ‫-תעצרו את הסירה!
‫תעצור את הסירה. ‫תוריד את המפרש.
‫אבא!
‫סוייר!
‫תן את החבל.
‫סוייר! ‫-הוא שוקע!
‫אני לא מגיע!
‫תפסתי!
‫תקשור אותו מסביב להגה, ‫ונמשוך אותך!
‫טוב.
‫בוא.
‫הצלת אותנו, חבר.
‫הנה החולצה שלך. תלבש אותה ‫מהר, שלא תחטוף כווייה.
‫מצטערת. ‫-טוב...
‫הפור נפל. -השמש תשקע ‫בעוד שעה וחצי, פחות או יותר.
‫נצטרך למהר ‫כדי להספיק להגיע לפתח.
‫טוב, ככה נעשה את זה: ‫אני אוביל.
‫קייט, את תהיי מאחוריי, ‫והרלי. ג'ון, אתה אחרון.
‫אם תראה אותי פונה ‫בכיוון הלא-נכון...
‫כדאי שנגדיל פערים. ‫נשמור על מרווח ביטחון.
‫בסדר. נגדיל פערים. אם מישהו ‫ישמע משהו או יראה משהו...
‫כמו מערכת האבטחה ‫שטורפת אנשים?
‫כן, למשל. שניכם, ‫תניחו את התיקים ותברחו.
‫ברור? ‫-ברור.
‫כן, המפקד.
‫בסדר. קדימה.
‫הוא מת בגבורה.
‫מה?
‫אחיך.
‫כן.
‫תודה.
‫את חושבת שכל זה...
‫כל מה שעברנו,
‫את חושבת שמענישים אותנו?
‫מענישים אותנו על מה?
‫דברים שעשינו קודם.
‫הסודות ששמרנו.
‫השקרים שסיפרנו.
‫מי מעניש אותנו, לדעתך?
‫הגורל.
‫אף אחד לא מעניש אותנו.
‫אין כזה דבר, גורל.
‫אתה בסדר? ‫-בסדר גמור. תמשיך להתקדם.
‫השקיעה מתקרבת. ‫אל תתעכב. -אני בא.
‫סעיד!
‫כאן!
‫סעיד?
‫אתה בקושי מצליח לנשום. ‫נעצור לנוח. -לנוח?
‫היא שם ברגע זה! ‫-בעוד קילומטר אתה תתמוטט.
‫נצא להפסקה.
‫כאן בון נפל? ‫-המטוס היה שם למעלה.
‫מאיפה הוא הגיע? ‫-לפי המפות בפנים, מניגריה.
‫היה בו מישהו? ‫-שני גברים בבגדי כמרים.
‫כמרים? ‫-מבריחי סמים בהסוואה.
‫המטוס היה מלא בהרואין.
‫טוב.
‫עכשיו נלך.
‫אז, בנאדם,
‫מה אתה חושב ‫שיש בתוך הפתח הזה?
‫מה אתה חושב שיש בפנים?
‫ערמות של ארוחות קפואות ‫משנות ה-50 או משהו כזה?
‫וטלוויזיות. בכבלים.
‫טלפונים סלולריים, ‫גרביים נקיות, סבון...
‫"טווינקיז". אתה יודע, לקינוח. ‫אחרי הארוחות הקפואות.
‫"טווינקיז" יכולות להישמר ‫למשך 8,000 שנה.
‫גם אני אוהב "טווינקיז".
‫באמת, מה אתה חושב שיש בפנים?
‫תקווה. ‫אני חושב שיש תקווה בפנים.
‫מי שקרא למקום הזה ‫"השטח האפל" היה גאון.
‫המשך יבוא...
‫"אבודים"