‫- הסיפור בדיוני ‫- ואינו משקף אירועים ואנשים אמיתיים -
‫זה מספיק חזק?
‫מה? ‫-אמרתי, זה מספיק חזק?
‫זה בסדר. אנסה לא לנשוך חזק מדי.
‫אבא, זו אמנדה.
‫מה היא אמרה עליי? ‫-כלום.
‫אה, באמת? וכל השאר?
‫טוב.
‫בואי נשמע. ‫-נשמע מה?
‫אי פעם יימאס לך משעועית אפויה?
‫מה שזה לא יהיה, היא לא רוצה להיות פה,
‫אז את גררת אותה לכאן.
‫ולא, אף פעם לא יימאס לי משעועית אפויה.
‫אני עדיין מחכה לתשובה.
‫נתראה בבית הספר, טוב, אם? ‫-רגע, אמנדה. לא.
‫אמרתי לך שזה רעיון גרוע.
‫כפי שאתן יודעות, רעיון הוא לא טוב ‫עד שמנסים אותו.
‫טוב. הנה הביצים.
‫אבא של אמנדה בבית חולים לחולי נפש. ‫-בית חולים לחולי נפש.
‫הוא נמצא שם כבר ארבע שנים. ‫-חמש.
‫ראית איך היא עשתה את זה?
‫היא בכוונה אמרה "ארבע" ‫כדי לגרור אותך לשיחה.
‫היא ערמומית. ‫-קיבלתי את זה ממנו.
‫אמילי חושבת שאני צריכה לשאול אותך ‫אם אתה מוכן ל...
‫לא חשוב.
‫אני בטוחה שאתה עסוק מאוד ‫ואני בטח רק מדמיינת.
‫רגע, אמנדה.
‫זה מה שאני יודע, בסדר?
‫את לא חושבת שאת מדמיינת.
‫אמילי לא טיפשה, ואני אפילו חכם יותר, ‫אז בואי נשמע.
‫מה אוכל לעשות בשבילך, איך אוכל לעזור?
‫בחמש השנים שבהן הוא שם,
‫אני לא בטוחה אם באמת עוזרים לו
‫או שרק מנסים לבדוק כמה זמן יוכלו ‫להחזיק בו שם.
‫תני לי לנחש. בית חולים פרטי, נכון?
‫כן.
‫נראה שהוא כל הזמן תחת השפעה של תרופות. ‫הוא לא עצמו.
‫אני רק רוצה את אבא שלי בחזרה, ד"ר לייטמן.
‫אז מה קורה? את תתני לי את המספר?
‫נראה שנצא למשקה או משהו.
‫ויין דובאר!
‫הבת שלי...
‫היא חברה של הבת שלך ‫והיא רצתה שאני אקפוץ לבקר,
‫אבדוק מה שלומך, אגיד שלום וכל זה.
‫אתה יודע?
‫אה, הטיפוס השקט.
‫את בלתי נראית. וגם הפרי שלך. וגם את.
‫אתה בלתי נראה. וגם הפרי שלך. וגם אתה.
‫אתה שונא בריונים, נכון?
‫למען האמת, אני לא פסיכיאטר או משהו דומה,
‫אבל לא אומרים לכם לשחרר את הזעם?
‫אתה בלתי נראה. גם הפרי שלך. וגם אתה.
‫אתה בלתי נראה. גם הפרי שלך. וגם....
‫היי! ‫-הוא תקף אותי עם סכין!
‫הוא תקף אותי עם סכין! ‫-תפסיק מיד, מר דובאר.
‫ויין, תניח את הסכין, בבקשה.
‫תעשה מה שד"ר גרנדון אומר, ויין.
‫סליחה, אבל...
‫אתה רואה את המשוגע הקטן עם התפוח ‫שעומד מאחוריך?
‫הוא החזיק את הסכין.
‫ויין לקח אותו ממנו.
‫הוא עשה את העבודה שלך, בחור גדול. ‫-לא עמדת לעזוב, ד"ר לייטמן?
‫כן, אנחנו יודעים מי אתה.
‫הנה, דוקטור.
‫זה קצת נמהר.
‫כלומר, האיש פוחד, הוא לא מסוכן.
‫אתם יודעים?
‫הגבות שלו אומרות לך את זה?
‫זה מתקן פסיכיאטרי, לא קרקס.
‫מה אגיד לבת שלך, מה?
‫ניסיון נחמד. ‫-קדימה.
‫אני לא מאמין שאתה עושה את זה, ויין.
‫אל תגיד לי שיהיו לנו בעיות איתך.
‫אתה צריך להתאושש, חבוב.
‫וככה פתאום, אני מעוניין בך, בוזו.
‫כבר החלטת שד"ר גרנדון מסתיר משהו.
‫אולי, אולי לא.
‫אבל אתה מקווה שכן. ‫-כמובן.
‫מה אתה עושה?
‫אני מתערב איתך שד"ר גרנדון בדרכו לכאן ‫ממש עכשיו.
‫אני מכיר את הטיפוס.
‫יש לנו עכבר? ‫-אולי חולדות.
‫שמעת פעם על שירותי הדברה? ‫-שמעת פעם על סיכוי סביר?
‫זו גבינה שנראית יקרה.
‫אני מהמר על חמישה דולר ‫שד"ר גרנדון יהיה פה בתוך שעה.
‫למה שיעשה את זה? ‫-תודה רבה.
‫כדי להיראות נחמד, כי ראיתי מה קורה שם.
‫הדבר האחרון שהוא רוצה ‫זה אותי מחטט בכלוב שלו, נכון?
‫כבר התחלת לעשות את זה, בין כה וכה.
‫חברה של אמילי ביקשה את עזרתי. ‫כל אחד זקוק לאבא שלו, נכון?
‫כן, אבל עד כה, כל מה שהצלחת לעשות ‫הוא להחמיר את המצב.
‫אנחנו יודעים למה ויין דובאר ‫אושפז במקום מלכתחילה?
‫טה-דה!
‫הליכה ארוכה על גשר קצר, נכון? ‫אז אולי ויין בכל זאת משוגע.
‫תודה.
‫והנה הוא. כעבור 44 דקות.
‫את חייבת לי חמישיה. ותסלח לי, "טה-דה"?
‫באמת? ‫-שלום. אני ג'יליאן פוסטר.
‫ד"ר מיטץ' גרנדון. נעים מאוד.
‫באתי כדי לברר את סיבת ביקורו ‫של לייטמן מוקדם יותר
‫ואם היא קשורה לרווחתו של חולה
‫או דאגה לקרוב משפחה, להציע כל עזרה שאוכל.
‫אני מצטער, כנראה נסחפתי. ‫איפה אני? מה החמצתי?
‫אנחנו צריכים להיות מסוגלים לומר ‫לבתו של ויין דובאר
‫שהוא בידיים טובות.
‫אני יכול להבטיח לכם ‫שהוא בידיים הכי טובות...
‫שכסף יכול לקנות, נכון?
‫לוקר, לפי הסימן שלי, בן. ‫מאסטרו, בחזרה אליך.
‫זה איש עצוב ומבולבל, רגעים לפני הבעת חרטה,
‫אבל הוא לא אדם אלים, הוא לא התכוון לקפוץ.
‫המקום שאתה מנהל... ‫-"ראדלי".
‫נכון, ראדלי . מקום יוקרתי?
‫במקומך, לא הייתי עושה את זה. ‫-סליחה, עושה מה?
‫עונה על השאלה שלו בשאלה אחרת. ‫אני רק אומר.
‫כמו איך אפשר לנקוב במחיר
‫הנוגע לטיפול ולרווחה של חולה נפש?
‫לא התכוונתי לומר את זה.
‫כן, התכוונת. כלומר, זה מה שאני הייתי אומר.
‫מה עוד אפשר להגיד? ‫-מצוין. קראת את מחשבותיי.
‫עכשיו הגיע הזמן שתקרא את מחשבותיי. קדימה.
‫קשה מדי? טוב. אתן לך רמז, בסדר?
‫אתה מנהל בית משוגעים בעל חמישה כוכבים ‫בעיצומו של מיתון.
‫זה לא הזמן להתחיל להרוג חולים.
‫נתת לוויין דובאר
‫קצת מה... תרופות הטובות?
‫מנה עודפת כדי להאט את החלמתו
‫כך שהעסק שלך יהיה רווחי?
‫סליחה? ‫-מה שד"ר לייטמן אומר הוא
‫שמאחר שוויין לא הראה כל שיפור ‫בחמש שנות טיפול,
‫אולי אוכל לעזור לך עם חוות דעת שנייה.
‫אני חושב
‫שהייתי ברור מאוד בעניין הזה.
‫טוב, חמוד. הנה.
‫קדימה. ‫-בבקשה, לא.
‫סוס גזעי עלול להיות קצת קופצני ליד זרים.
‫מה שלום אחי? ‫-ד"ר לייטמן חוזר לבקר אותו עכשיו.
‫אמנדה לא סיפרה לך את זה? ‫-אמנדה? לא.
‫היא ביקשה ממנו לבדוק מה קורה עם ויין.
‫היא מרגישה שהרופאים קצת "נדיבים" ‫עם התרופות שלו.
‫ויין בסדר? ‫-הוא בסדר גמור.
‫אמנדה נמצאת בבית, מיס דובאר? ‫-ג'ינה, בבקשה.
‫חבל שלא הודעתם שאתם מגיעים, ‫הייתי חוסכת לכם את הנסיעה.
‫היא לא כאן. ‫-לא. היא נסעה למרילנד.
‫משחקי הגמר האזוריים. כדורעף. ‫-באמת?
‫באמת.
‫היא גרה פה איתך? ‫-אחרי שאבא שלה ירד...
‫ואמא שלה נפטרה... בלידה, איום ונורא... ‫אני כל מה שנשאר לאמנדה.
‫מתי היא תחזור?
‫ויין בסדר? אתם מפחידים אותי.
‫ד"ר לייטמן וד"ר פוסטר עושים כמיטב יכולתם.
‫תודה.
‫אני מזהיר אתכם, אחד התסמינים ‫של ההפרעה הסכיזופרנית של ויין
‫הוא שלעיתים קרובות הוא לא מדבר ‫עם אנשים שבהם הוא אינו בוטח.
‫כפי שהוא לא דיבר איתך מקודם?
‫שיעור הפסיפס שנקבע למחר בארבע
‫יוקדם לשלוש וחצי. ‫-אחרייך.
‫שיעור הפסיפס שנקבע למחר בארבע ‫יוקדם לשלוש וחצי.
‫ויין, זו ג'יל. ג'יל, ויין. ויין, ג'יל.
‫שמעת אותו. אתה יכול ללכת עכשיו.
‫אתה אומר שהוא רוצה... ‫אתה בטוח? ויין, אתה רוצה שאעזוב?
‫לא, אני רוצה שאתה תעזוב. ‫אני רוצה שהוא יבטח בי.
‫רק רגע. הנה.
‫אפשר לשאול את השפתון שלך?
‫אני עושה את זה ממש לפניך
‫כדי שלא אצטרך לבקש ממך
‫לכבות את זה מאוחר יותר, ‫ואז אתה לא תצטרך לומר...
‫אני לא יכול להרשות לך לעשות את זה. ‫-בדיוק.
‫אבל דוקטור, עמדת שם וראית אותו עושה את זה.
‫הגיע הזמן למיץ.
‫הנה.
‫טוב, ויין, נשתה לחייך
‫על מה שעשית לשודד הפרי קודם.
‫אתה רוצה קצת?
‫אתה לא אוהב את זה? אתה לא בוטח בזה?
‫אתה לא יודע מה שמו במיץ? ‫טוב. עוד אחד בשבילי.
‫ויין? ויין?
‫אפשר?
‫אתה בטח מתגעגע לאמנדה בטירוף, נכון?
‫לפחות נתנו לך חדר עם נוף. או שלא.
‫הפעם האחרונה שאמנדה כתבה לך ‫היתה בעשרה באפריל?
‫זה לפני חודשים.
‫אתה דואג לה.
‫בוא נדבר עוד קצת, טוב? על הנוף שלך.
‫שובב.
‫אמנדה היא חברה של הבת שלך? ‫-זה מדבר.
‫אז אתה לא רק דואג לאמנדה, נכון?
‫אתה חושב שזו הדרך היחידה שלך לצאת מכאן.
‫נכון? אתה ממש על הקצה.
‫טוב.
‫קדימה. תעלה. זו ההזדמנות שלך.
‫אבל אחרי שתצא מכאן, לא אוכל לעזור לך.
‫תהיה ברשות עצמך.
‫או שתישאר והוא יהיה שלך.
‫ריצ'מונד דובאר, אבא של ויין וג'ינה.
‫אחד מעשרת העשירים בעולם ‫בתחום הבעלות על סוסי מירוץ.
‫הוא אובחן כסובל ‫מסכיזופרניה פרנואידית ב-1979.
‫הוא טופל באופן פרטי בביתו ‫ושנתיים מאוחר יותר...
‫הוא נמצא תלוי מהתקרה בדירתו בדובאי.
‫נראה שמצבו של ויין הוא עניין תורשתי.
‫האם יש לנו מידע על כך
‫שוויין יצא מדעתו ‫לפני שהוא הלך על הגשר הזה?
‫לא, לפחות אין משהו מתועד. ‫-מה גיליתם מהאחות?
‫ג'ינה דובאר ממשיכה בעבודתו של אביה ‫בצורה מוצלחת, על פי זה.
‫אני חושבת שאמנדה היתה בבית כשהיינו שם,
‫אבל היא לא נתנה לנו לפגוש אותה. ‫היא כל הזמן התחמקה מהשאלה.
‫אני חייבת לומר, מיס דובאר,
‫חשבתי שתשמחי לשמוע את זה.
‫ביליתם חמש דקות עם ויין
‫ועכשיו אתם אומרים לי שצריך לשחרר אותו?
‫אני מניחה שאני בעיקר מבולבלת.
‫תספרי לי על היום ‫שבו הוא לקח את אמנדה על הגשר?
‫אין יותר מדי מה לומר.
‫קיבלתי שיחה מהמשטרה כשהכול כבר נגמר
‫והוא היה במעצר.
‫זה היה לא אופייני לו, אבל... ‫-אבל הכול התחבר.
‫כלומר, העבר המשפחתי הוא עבר משפחתי, נכון?
‫אתה יודע על אבא שלי. ‫-כן.
‫למה לא אמרת את האמת לעובדים שלי, ‫מוקדם יותר היום?
‫סליחה? ‫-אמרת להם שאמנדה לא פה.
‫וחמקת משיחה על כך ‫שוויין מקבל יותר מדי תרופות.
‫מאיזו סיבה ייתנו לו יותר מדי תרופות?
‫אני לא יודע. כסף? הכסף שלך?
‫אבל איך אמנדה יכולה לעזור?
‫לא אוכל לענות על כך עד שאדבר איתה, נכון?
‫הלכנו לאיבוד. עברנו ממטבח גדול
‫למטבח קטן ול... איך קוראים לזה?
‫מזווה. ‫-נכון. אחד מאלה.
‫אני פותח בשיחה כדי לשבור את הקרח. ‫איך אני? אני בסדר?
‫אמנדה, אמילי ניסתה להתקשר אלייך.
‫את עדיין רוצה שנעזור לך, נכון, חמודה?
‫מה שלום אבא שלי? ‫-הוא דואג לך מאוד.
‫אני בסדר. ‫-כן, אני רואה.
‫אפשר?
‫החטיף האהוב עליי.
‫בננה ואגוזים, נכון? מעולה.
‫את יודעת על מה אנחנו רוצים לדבר איתך,
‫נכון, אמנדה?
‫הגשר.
‫הוא לקח אותי לקנות גלידה ‫והחנות היתה בצד השני.
‫היא כבר לא שם,
‫אבל נהגנו ללכת לשם בכל שבת, ‫והוא היה לוקח כדור אחד של פיסטוק,
‫ואני הייתי לוקחת שני כדורים ‫של תות עם סוכריות צבעוניות.
‫ואז הכול הפך לצורת אגס, נכון?
‫אז מה קרה באותו היום?
‫אני לא ממש זוכרת. זה היה כמו חלום רע.
‫אבל על אף מה שקרה, ‫את עדיין אוהבת את אבא שלך, נכון?
‫זו לא היתה אשמתו. כלומר, הוא חולה.
‫אמא שלי היתה מטורללת,
‫והדבר שהכי הפחיד אותי היה ש...
‫שזה עובר בתורשה, שאני אסיים בדיוק כמוה.
‫אני לא, אני לא כמו אבא שלי.
‫אני בכלל לא דומה לאמא שלי.
‫למעט הפעם שחשפתי את הישבן מול המלכה.
‫של אנגליה? ‫-כן.
‫אני לא יודע מה עבר עליי.
‫את יכולה לומר לנו ‫למה הפסקת לכתוב לאבא שלך?
‫אני לא יודעת. כדורעף, לימודי קיץ.
‫מה יש בספר הזה שאת לא רוצה שנראה?
‫אפשר לראות, חמודה? ‫-לא נספר לאף אחד, אני מבטיחה.
‫- איפה אני? -
‫- אני בסדר, הכול בסדר, אני לא משוגעת -
‫- אני לא יכולה לדבר עם איש. אני לבד -
‫בסדר, זה מספיק.
‫טוב, חמודה.
‫אלה מכתבים שוויין שלח אליי. ‫-למה את רוצה לתת לנו אותם?
‫הוא אמר לי שאמנדה הפסיקה לכתוב אליו.
‫ויין הוא אדם טוב. אתם תראו. ‫אבל הוא גם מוטרד.
‫כמו אמנדה, אשמח לדעת ‫שהוא מקבל את הטיפול הנכון, אז...
‫כל מה שתצטרכו.
‫אני מבינה למה ג'ינה היתה כל כך להוטה ‫שנראה את המכתבים האלה.
‫יש חוסר עקביות בשפה.
‫אחדים חושפים רגעים של צלילות, ‫אבל רובם לא יציבים, לא רציפים,
‫חריגות אינסופיות, רסיסים על גבי רסיסים.
‫מה קרה? ‫-כלום. אני פשוט גמור.
‫זה כאילו שהוא על סמי מרץ.
‫מהסוג שפסיכיאטרים של מפורסמים ועשירים
‫נותנים ללקוחות שלהם ‫כדי להעמיד אותם על הרגליים.
‫או שוויין באמת לא בריא, קאל.
‫קאל? בבקשה תגיד לי שאתה לא מתכוון ‫לחקור עכשיו את ד"ר גרנדון.
‫לא. אני לא. כבר מאוחר.
‫אני עייף ולא נוכל לעשות עכשיו דבר, נכון?
‫אנחנו צריכים לחשוב איך לטפל בזה בזהירות.
‫את חושבת שאני לא יכול לעשות את זה, נכון? ‫-אתה יכול לעשות כל דבר שאתה רוצה.
‫באמת? ‫-כן.
‫טוב.
‫מה יש בקופסה, ויין?
‫זה אישי. ‫-כן? הוגן.
‫קדימה. בוא אחריי.
‫לאן אנחנו הולכים? ‫-אני לוקח אותך הביתה, חבר.
‫מה היה במיץ ששתיתי קודם?
‫ד"ר לייטמן, מה אתה עושה כאן בשעה כזו?
‫ויין אינו חולה נפש,
‫אז אני והוא, אנחנו בורחים מפה.
‫מה נראה לך שאני עושה?
‫מהמקום שלי נראה שאתה לא מרגיש כל כך טוב.
‫הו.
‫תכניס אותו לחדר מאובטח תחת מעקב.
‫שלום, אמא.
‫ממש מפתיע לראות אותך פה.
‫לקחת את הזמן, נכון?
‫את נראית טוב, אמא.
‫המוות עשה לך טוב.
‫הי, אפשר לקבל עוד קצת סמים? ומהר.
‫תמיד גרמת לי לצחוק, קאל.
‫אמרתי לך את זה?
‫אני לא זוכר. ‫-אל תהיה טיפש.
‫אני זוכר שאת גרמת לי לצחוק.
‫את זוכרת את החופשה שלנו?
‫שלושתנו ישבנו על החוף,
‫אני, את ואבא.
‫הסתכלנו על אנשים דרך משקפות.
‫אתה זוכר?
‫המצאנו דברים שהם אומרים, ‫כאילו יכולנו לדעת מה הם אמרו אחד לשני.
‫"את עשית את הרעש הזה, יקירה?"
‫"לא. המעבורת בדיוק עברה, חצוף שכמוך".
‫"לא ידעתי שמעבורת יכולה לגרום לריח שכזה".
‫למה עשית את זה? ‫-מה עשיתי?
‫צבעת את הסלון בצהוב. ‫מה את חושבת, פרה מרושלת?
‫אני מודה שאולי ד"ר לייטמן מתנהג ‫שלא כהרגלו, אבל זה...
‫מה נתת לו?
‫הוא שבר לסניטר את האף. נתנו לו סם הרגעה.
‫רק כדי להבהיר, על פי החוק...
‫אתה יכול להגיש תלונה במשטרה ‫או להחזיק אותו 48 שעות
‫אם יש ראיה שהוא מסוכן לעצמו או לאחרים.
‫אני יודעת.
‫לא הייתי לגמרי צלולה, חמוד. ‫אני באמת לא יודעת מה חשבתי לעצמי.
‫למה לא התגרשת ממנו או ברחת?
‫בטח היה מישהו שיכול היה לעזור לך.
‫אתה חייב להפסיק להאשים את עצמך, קאל. ‫אתה שומע אותי?
‫הלוואי ויכולת לראות את הנכדה שלך, אמילי.
‫למי היא דומה?
‫היא עצמה. היא דומה לעצמה. ‫-טוב.
‫אני לא אשאל. אתה לא חייב לומר.
‫היא קצת דומה לך, כן, אולי.
‫אל תלכי, אמא.
‫אני מקווה שהגיע זמן התרופות.
‫בחייך. נתת לו משהו. ‫-נכון. סם הרגעה.
‫אנחנו לא נותנים כאן סמי הזיה.
‫הייתי מסכים איתך,
‫אבל בדיוק העליתי זיכרונות עם אמא שלי.
‫תודה רבה לך על כך. ‫-תתקשרי אליי אם תזדקקי לי, ד"ר פוסטר.
‫היית חייב לבוא לפה.
‫חשבתי שעמדנו לחכות ולעשות את זה יחד.
‫באמת?
‫תגידי את האמת, יקירה.
‫את ידעת שזה לא יקרה.
‫תקפת את הסניטר.
‫אתה רוצה להגיד לי ‫מה עבר לך בראש באותו הרגע?
‫הגשר על האף שלו.
‫אני לא מדברת איתך אלא עם הסמים.
‫אני חייבת למצוא דרך להוציא אותך מפה. ‫-שקט, תירגעי.
‫את יודעת, לקירות יש אוזניים וכל זה.
‫את נהנית מזה?
‫בואי נצא לטיול וניקח את הכלב.
‫לא. שב.
‫לאן אתה הולך?
‫אתה יודע שהם נותנים לך סמים, נכון?
‫רק אחרי שאני תוקף מישהו.
‫בפעמים אחרות...
‫ריה. ‫-אמילי, מה את עושה פה?
‫איפה אבא שלי? ואל תשקרי עבורו הפעם.
‫הוא לא חזר הביתה אמש ‫והשיחות עוברות ישירות למשיבון.
‫הוא מנסה לעזור לאבא של חברה שלך.
‫אני יכולה רק להגיד שזה בטח חלק מתוכנית.
‫את מכירה את אבא שלך.
‫הוא שוב עשה משהו מטורף, נכון?
‫מוכנה? ‫-לא, לא ממש.
‫טוב, תחזרו.
‫אני לא רוצה ללכת.
‫ניפגש בצד הדרומי. ‫-מה זה?
‫אל תדאגו. ניקח אותם מהחדרים ונצא.
‫לוקר. ‫-לוקר, תביא עט, בסדר?
‫כן. מה יש לך?
‫לא. ‫-אבא?
‫אם, מה את עושה שם? ‫-אמרו לי שאתה בבית חולים.
‫תחזירי לי את לוקר, בסדר?
‫אבל אבא.... ‫-אל תתווכחי איתי, מתוקה.
‫הכול יהיה בסדר. קדימה. ‫בבקשה, אם. אל תבזבזי זמן.
‫כן, תמשיך.
‫טוב, תרשום את זה, בסדר?
‫"אולנזאפין".
‫"למוטריג'ין".
‫"טופירמאט".
‫"לוראזפאם".
‫צ'יקו.
‫לא. המצאתי את זה. זו היתה בדיחה.
‫וואו, אני מסטול לגמרי. ‫-הם מה? הם סיממו אותך?
‫כן, מתוקה. ‫-קאל.
‫כן, מה? ‫-ד"ר לייטמן.
‫יש לך משככי כאבים? יש לי כאב ראש נוראי.
‫לך בשקט הפעם, קאל, בבקשה.
‫בזהירות. ‫-לאט לאט.
‫אבא?
‫48 שעות? ‫-לא יכולתי לעשות דבר בעניין, אם.
‫זה החוק. ‫-הוא עשה את זה בכוונה?
‫תצטרכי לשאול אותו בעצמך. ‫-זה אומר שכן.
‫הוא עוזר לאבא של חברה שלך.
‫כלומר, הכול באשמתי? ‫-מה? שביקשת עזרה?
‫אמילי, לא. ‫-הלוואי שהוא היה כותב ספרים ומלמד.
‫וגם אם הוא עשה את זה בכוונה,
‫איך נתת לו?
‫אם, בואי, שבי.
‫אני יודעת שזה נשמע רע, אבל הוא בטוח.
‫אבל את פוחדת בגלל משהו. ממה את פוחדת?
‫את יכולה לראות את זה? ‫-אני מניחה. זה טריק שאבא שלי לימד אותי.
‫אבא שלך נראה כאילו הוא נתון בלחץ רב.
‫הוא טרוד יותר מהרגיל.
‫כן, במיוחד עכשיו. ‫-למה את אומרת את זה?
‫בשבוע הבא יש לו יום הולדת.
‫נכון, אבל תמיד הוא לחוץ בגלל זה.
‫לכן הוא מעמיד' פנים בכל שנה ‫שזה בכלל לא קורה.
‫נכון, אבל סבתא שלי נפטרה כשהיתה בת 46 ‫וימלאו לו 47 שנים.
‫הכול בסדר, אבא?
‫למה עשית את זה? חשבתי שרצית לשוחח.
‫על מה, חבוב? ‫-אני לא יודע. תגיד לי אתה.
‫אתה לא יודע. ממש.
‫לא הכול היה באשמתי, אתה יודע? ‫לאמא שלך היה חלק בדבר.
‫דרושים שניים לטנגו, כמו שאומרים. ‫-דרושים שניים למה?
‫לרדת לבר ולהשתכר כל לילה
‫ולחזור גמור, ולהכות את אשתך והילד שלך?
‫אתה זוכר את החופשות על החוף?
‫חופשה אחת, אחת.
‫ישנו בחדר מעל לפאב וירד גשם כל הזמן.
‫אני לא צריך לדאוג לאמא, נכון?
‫זה אתה.
‫נכון?
‫אתה עדיין פה?
‫יופי. בוא נשאיר את זה ככה.
‫איפה פוסטר? ‫-היא עם אמילי.
‫זה בגלל שאתה, אתה כל כך טיפש
‫וסיפרת לאם על כל זה, נכון?
‫הסמים שנתת לי לבדוק
‫לא גורמים לתגובה שיש לך.
‫תמשיך לבדוק. ‫-אלה סמי הרגעה,
‫הם מייצבים את מצב הרוח. אלה לא סמי הזיה.
‫מה אתה יודע על ההזיות שלי?
‫כלום. רק שיש לך אותן.
‫אתה חושב שפוסטר תספר לנו?
‫מה אם...
‫מישהו נתן לי תערובת של כל הסמים האלה?
‫באוכל או במשקה שלך?
‫כן. ‫-היי!
‫קח את זה ותתחפף.
‫אתה גונב אוכל של מטופלים אחרים, ‫ד"ר לייטמן?
‫סליחה! ‫-אלה המאפינס שלי.
‫אלה המאפינס שלו. ‫-אלה המאפינס שלי.
‫אלה המאפינס שלך? ‫-כן, המאפינס שלי.
‫אלה המאפינס שלך? ‫-המאפינס שלי.
‫אני מצטער. אתה יודע...
‫ייתכן שהמאפינס האלה הם הבעיה שלך, חבוב.
‫ד"ר לייטמן, אתה מודע לכך ‫שההערכה הזו נועדה לקבוע
‫אם אני יכול לאפשר לך לעזוב את בית החולים.
‫כן. ‫-ואתה אומר לי
‫שהסיבה להתנהגות שלך היא מאפין תוצרת בית?
‫נכון.
‫ואתה יודע את זה כי אכלת מאפין?
‫ויין דובאר אוכל אותם כבר שנים.
‫את מאמינה לזה?
‫הבת שלו מכינה לו אותם. ‫-הבת שלו.
‫בתו בת ה-17 מרעילה אותו?
‫מה? לא. אין לה שום מושג על זה.
‫מה אתה עושה פה?
‫שלחתי חלק מהמאפין למעבדה לבדיקה,
‫אבל גם בדקתי אותה בעצמי ‫וזה הסתיים בכך שהייתי מהיר יותר.
‫שמעת על משפט המכשפות מסיילם?
‫היסטוריונים מאמינים ‫שמשפט המכשפות מסיילם נגרם
‫ע"י פטריית הזיה בשם ארגוט,
‫שמצאה את דרכה לאספקת הלחם.
‫בואו נראה עד כמה המאפין הזה קסום.
‫הוא לח, קצת מר, בסך הכול, לא רע.
‫באמת? מר פיצג'רלד, מר פיצג'רלד ‫אמר לך את זה? מר פיצג'רלד? באמת?
‫אז לחם או במקרה הזה, מאפין, ‫הוא דרך העברה מושלמת.
‫הדרך שבה השתמשת על ויין.
‫זה מגוחך. בואי, אמנדה. נלך.
‫לא, לא, לא. חכי, חכי, חכי.
‫לא. את תאהבי את החלק הזה. תסמכי עליי.
‫טה-דה!
‫אבא! ‫-אלוהים.
‫זה אמיתי? ‫-זה אמיתי, ילדונת. זה אמיתי.
‫היא הורתה לרופאים להמשיך לתת לך ‫את המאפינס כדי שתדבר עם העצים, חבוב.
‫בכל ביקור, ‫עוד משלוח של מאפינס קסומים, נכון?
‫למה שאעשה את זה? ‫-בתור התחלה, חציו של ויין ברכוש.
‫אבל זה יותר מזה, נכון?
‫פגעת בילדה קטנה. וכאן אני נכנס,
‫כי אני לוקח את זה באופן אישי ביותר.
‫למה עשית לי את זה, ג'ינה?
‫הסוסים הם סם החיים של האחוזה.
‫אני זו שמטפלת בהם. ‫ויין אף פעם לא הבין אותם.
‫נכון.
‫אז סיממת את ויין ‫כדי להרחיק אותו מהסוסים שלך.
‫נכון?
‫הוא כמעט הרג את עצמו ואת הבת שלו.
‫ואז גוררים אותו למוסד חולי הנפש לכל החיים.
‫הבעיה נפתרה?
‫הנה.
‫מה הריח הזה? ‫-איזה ריח?
‫בטח המעבורת עברה.
‫מה? ‫-כלום.
‫אתה יודע, היינו יחד כל היום,
‫ולא הזכרת אפילו פעם אחת ‫את העובדה שהיית בבית החולים.
‫תספר לי מה קרה.
‫פילחתי מאפין של אמנדה.
‫למה עשית את זה? ‫-הוא פשוט היה שם,
‫ונראה טעים.
‫גרמת לעצמך להתאשפז בכוונה, נכון?
‫מי אומר? ‫-אני אומרת,
‫ואני כועסת. ‫-אני יודע.
‫תראי, אם אשפזתי את עצמי בכוונה,
‫זה הופך אותי למטורלל לגמרי, נכון?
‫זה מה שאת חושבת?
‫כן?
‫ראיתי את סבתא שלך בגלל המאפין. ‫-ו...?
‫ואת יודעת איך הכול התחיל ‫כשניסיתי לעזור לאמנדה?
‫אני חושב שהיא זו שעשתה לי טובה.
‫אתה ואמא שלך דיברתם?
‫את חושבת שיש לי בורג משוחרר, נכון? ‫-דיברתם.
‫היא רצתה לדעת אם את דומה לה.
‫אני דומה?
‫אני מקווה. קצת.
‫אתה חושב שהיא באמת דיברה אליך
‫או שאתה דיברת לעצמך?
‫שוב קשקשת על פסיכולוגיה עם ג'יליאן?
‫אבא שלי משוגע. תקרקע אותי.
‫אני בטוח שהיא אמרה שכמה ימים במקום הזה
‫זה בדיוק מה שאני צריך, נכון?
‫רק כמה? ‫-רגע. מספיק לדבר.
‫ראית שם עוד מישהו?
‫כמו מי? ‫-אז לא.
‫כן.
‫אגיד לך מה. לוקר יצא לגמרי מדעתו
‫וזה משהו ששווה לראות. ‫יש לי את זה על דיסק.
‫מחמאה אמיתית כשהיא מגיעה ממך.
‫יום הולדת שמח, אבא. ‫-אני לא יכול לשמוע אותך.
‫שרוף. כמו שאני אוהב.
‫תורגם על ידי: יפעת שפיר