margolis -ו mmm1 תורגם ע"י Sublala מצוות
(אמיל סיימון) "הכל לבן"
.הכל לבן
.אני חושב שירד שלג בלילה
.הכל קר .כל כך קר בחוץ
.אני מאזין לרוח ,לבדי
.אני יודע שהיא מבשרת שתבוא סופה
.אני רוצה לחיות בגן עדן
.אני רוצה לחיות בדרום
.אני רוצה לחיות בגן עדן
.בדרום כדור הארץ, הלילה
.הכל לבן .אני יודע שירד שלג בלילה
.הכל קר .כל כך קר בחוץ
.אני מנסה להשאר רגוע .זהו מסע לבד
.הקשב לעיניים שלי .הקשב לשפתיים שלי
.אני רוצה לחיות בגן עדן
.אני רוצה לחיות בדרום
.אני רוצה לחיות בגן עדן
.בדרום כדור הארץ הלילה
,היו היה פעם גינה
.עולם פורה שבו נוצרו החיים
.לפני זמן רב .לפני החורף
.אבל יום אחד הכל נעלם
.צמחים, חיות
אלה שיכלו לברוח
.ברחו, אבל אבותינו החליטו להשאר
.בכל מחיר
.ולהתנגד לכפור שהשתלט על הכל
זמן עבר.
.100עידנים חלפו, והעולם השתנה
.אנחנו עדיין כאן
.אנחנו עומדים, קלים כזקיפים
.הנה סיפורנו
?היכן האחרים
,אני מרגיש מסוחרר .לעזוב את הים
.הנה אנחנו, שתי רגלנו טמונות בשלג
.בארץ הזאת אשר גדולה מדי בשבילנו
?האם כולנו כאן
?כולם פה
...עובר יום ועוד יום
...והיום השלישי חולף
.נאספנו כולנו כאן היום
,מהזקוף ביותר ועד הכפוף ביותר
.כולנו מחכים לאות
האות
.מגיע לבסוף...
,ביום הגדול הזה .בשליש הראשון של השנה
.כשהירח והשמש נפגשים בחצי היום
.אנחנו, שחיינים, נעמדים ומתחילים לצעוד
הזן שלנו תמיד חי בין
האוקיינוס שמאכיל אותנו
ומצד שני
,מעבר למשטח הקפוא על המים
.המפגש
.יש לנו מפגש
,עכשיו אנחנו נעמדים
.צועדים כגמדים
.צועדים יום אחד .ועוד יום
.עשר ימים .עשרים ימים
.אותו מספר של לילות .אותו מספר של לילות קרים
.הנה הגיע השעה לצעדה הראשונה
.הצעדה של השיירה הארוכה
.מעלינו, שבילי השמיים בוהקים
.השמש והכוכבים יוצרים מפה
.מתחת לרגלינו רחשי האדמה החמה
.מפיקה את השדה המגנטי שלה
.כל שנה, מסענו מקבל תפנית
.קרחונים הם כמו קבצנים ענקיים
.הם נרדמים בכל מקום שבו החורף תופס אותם
.לפעמים אנו נאלצים לעשות מעקפים גדולים
.בכדי ללכת מסביב לענקים הישנים
אבל אפילו המבוגר שבינינו
.לא יכול לזכור מתי הלכנו לאיבוד
.למרות הקור שמטביע את המישורים
.למרות חומות הקרח החלומיים
.שיירה מארבע צדדי האופק
שמתאספת כמעט באותו היום
.באותה השעה ובאותו המקום
.כמו קסם
.עשר ימים עברו ואלף צעדים
.ועוד עשר ימים ועוד אלף צעדים
...ובוקר אחד
.אנחנו מגיעים לסוף המסע
.הנה דלתות האבן, שהיו עדות להולדתנו
.מאז שחר הימים
.זה פה ב"אומאוק" שאנו נפגשים
.כל שנה כדי ליצור חיים
.אין מקום בטוח יותר
.מוגנים על ידי חומות ענקיות
והקרח תחת רגלינו
.לא יישבר עד בוא הקיץ
.אין עוד סדר, אין עוד צעדים .כולנו משוטטים בחופשיות בקהל
.מחפשים את הנפש התאומה שלנו
."שירי אהבה ממלאים את ה"אומאוק
,אנו מתחתנים לכל השנה
.לשותף אחד
.כל שנה אותו הדבר ...ברגע שאנו מגיעים
.זהו זמן הקרבות
!יותר נקבות מזכרים
.נקבות נאבקות עלינו בכוח
?זוג חדש .הם מתערבים
.זכר נשוי הוא זכר אבוד
,אז הן צוללות פנימה .דוחפות להגיע
.זוגות אחרים ממתינים
אלה שכמונו
כבר מצאו בן זוג
.מבודדים עצמם באינטימיות של שירה וריקודים
ריקוד הזיווג שלנו .פותח את הנשף הגדול של החורף
(אמילי סימון) "העולם הקפוא"
?לא תפתח לי
?את הדלת לעולם הקרח שלך
.למדבר הלבן
.אני רק רוצה לבהות
,החוצה אל מעבר לשדות השלג
.עד שנו שוב נתאחד
אנו שייכים
.לעולם הקפוא
כשהקרח
,מתחיל להפשיר
.הופך לים
אתה תראה
כמה יפים אנו יכולים להיות
אתה תראה
כמה יפה אנחנו
.יכולים להיות
.הכל קר
.בקצה העולם
.במדברנו הלבן
,השמש נשקה לקרח
.הוא מנצנץ אלי
.ואנו שוב מאוחדים
,אנו שייכים לעולם הקפוא
כשהקרח
מתחיל להפשיר
הופך לים
אתה תראה
כמה יפים אנחנו
.יכולים להיות
.נאבד ונמצא אחד את השני במשך תשעה חודשים
.אם הבלט שלנו הרמוני, נשרוד
.חבל מאוד על אלה שלא עקבו
.אלה אשר שגו, אבדו
.אלה שאחרו או חלשים מדי
,רחמי המדבר "רחוק מהחומות הגדולים של ה"אומאוק
,בלי העוצמה של הקבוצה .הגלמוד נדון
.אלו שנשכחו בצעדה נעלמים לאיטם
-כאן הלבן שולט מה שמת
.נמחק
.כבר החורף ממטיר דמעות ראשונות
.דמעות רכות כמו מזכרות מהים
.האהבה נתגלתה
.האהבה נעשתה
.אלו שמסביבנו נשארים בשקט
.בחום גופנו הבטחה של חיים מתחילה
.חודש עובר ואנו מחכים
.עוד חודש עובר ואנו מחכים
.הגיע החודש השלישי, הגיע הזצן
.עם נוצותינו עלינו לכסות את החיים ברגע שיופיע
.להסתיר אותו
.הקור נמצא בכל מקום
,הלב הקטן רועד .מוסתר בקליפתו
.הוא כל כך פגיע בשטחי הקרח הללו
.כאן צריך יותר חיים כדי ליצור חיים
החל מעכשיו כל צעד שלנו מכוון :למטרה אחת בלבד
.להשאיר אותו בחיים
.אני מותש
,אני צריך לחזור לים .לאכול
גופי מתעורר
,אולם לפני שאתן את הביצה לאביו
החיים שנמצאים בביצה לא .לא יתקשו לסדוק את הקליפה
.לא יותר מכמה שניות
יש זוגות שאוהבים את זה .הם בטח צעירים -
הם עצבניים מדי
.הקליפה נסדקת ונשברת
,האוצר החפוז
.הגמלוני, חסר המזל
.הריקוד שלהם הסתיים
.שנתם אבדה
,עכשיו ללא מטרה ,הם ילכו
.בשליחות לעבר הים
.מאה פעמים, אנו חוזרים על אותו הריקוד
.לפני שמעבירים את הביצה
,שוב ושוב אנו חוזרים על התחינה
,של שירנו .של קסמינו
,שוב ושוב אנו חוזרים על התחינה
,של שירנו .של קסמינו
.בקטע היציבות של ריקודנו
.נחה התנועה המושלמת
.הצעד הקטן הזה, הצעד הקטן הזה
,אני עוזב
.אני מוכרחה ללכת לים
.אני אשאר עם הביצה שלנו .אני אכסה אותו
.חום בטני יגן עליו עד שובך
.לכי חזרה לים ותסעדי שם מזון רב
.ודאי שתשובי בזמן
.להאכיל את הילוד שטרם בקע
.נחכה לך
.הגיע הזמן להליכה שניה .הצעדה לעת שחר
.לפעם הראשונה, נפרדים הרוקדים
.אני גוועת
.מזוננו נמצא שם, מעבר למדבר הלבן
,אולם רק כאן "בקרח המוצק של ה"אומאוק
.יכול התינוק שלנו להוולד
.אנחנו נלך לים, הם יישארו כאן
.הם יילכו, אנחנו נשאר
...חודשיים
...של אומללות ומאבק תמידי
.לשימור החיים
.במרוצת הימים האחרונים השמיים מחשיכים
.השמש, ההרים, כל התפאורה משתנה
.זה כמו לשמוע את החורף מכין את נשיפתו הראשונה
.אנו נראים כאומני קרקס עם הביצה לרגלינו
אנחנו עכשיו כגוף אחד אשר מתרעם יחד
.כמו סערה רועמת
.נחזיק מעמד
.אותו חורף - אנו צועדים שוב שוב
.אירוניה אכזרית, על גב הים
.אנחנו מחפשים את הדלת
.כאן, מתחת לקרח, שוחים דגים
.כאן, על הקרח, משתוללת סופה
.הצועדים הרעבים סובלים
...הריח של מים
.אנחנו מריחים את המים
.הכניסה לא רחוקה מכאן
.הנה, הגענו
!הים, סוף סוף
,ליטוף המים
.בכל מקום, האור מראה את הדרך למצולות
,שם, מעבר לשער הכחול למעמקים
.השולחן מוכן
"שירת הים"
רואה
איך אני עף
.בים
.כמו בשמים
.אתה משלח אותי לחופשי
.לפעמים, הרוח מותירה מעט שלג רענן בשבילנו
.זה מרווה את צמאוננו
.שלוש חודשים בלי אוכל
.אנו חומקים מהחורף ומגיעים לגבולות החיים
.חלק מאיתנו עוברים את הגבול, ונרדמים באיטיות
.לבן מתפשט ומכסה את גופם
.שנעלם לעד
.לילה
.אנו זוחלים מתחת לחוקי הסערה הנוקשים
.אין לזה שם
.אנו מחזיקים מעמד, מתחת לאם כל הסופות
מותכים יחד, גוף אחד
.כמו ששריון מתאים לצב
.בנות של הלילה מתעטרות במיטב הצעיפים
הן בורחות
,מתחת לכוכבים .רוקדים לשירת הרוח
,היו אמיצים, משועבדים לריקוד הזה
,לגבולות השמים .תרים אחרי השמש שאיבדה אותנו
כמה רכים
!הם מי הים
.אנו נהנים מהמים כל עוד אנו יכולים
."אבל בקרוב החיים יצטרכו אותנו שוב ב"אומאוק
,בנשיכה אחת .המפלצת מחקה שתי חיים
.החיים של האם הלכודה, ואלו של תינוקה
.שלעולם לא יקבל מזון
.אנו עדיין משותקים מאימה
.מסביבנו ללילה יש ריח של כפור
.אנו זוכרים את קולות הקרח
.שונה כל כך משירת הים
.הגיע הזמן לשיבה
,זמן לצעידה השלישית .צעדת הירח
,בלילה הנצחי .אנו מוצאים את דרכנו לעולם הקור
.אנחנו מחזירים הרבה אוכל להאכיל את ילדנו
.מחכים לנו
.אנחנו מוכרחים למהר
,הלילה נראה נצחי
.לילה באורך מאה ימים
.מלא בקור ומהפכות
...ובכל זאת... הבוקר ...משהו
.נוצץ באוויר
.האור חזר
.נצחנו את החורף
...חיים
כה קטנים, כה יפים, לא מציאותיים .בקור שסובב אותנו
.הגענו לפסגת ייסורנו
מעתה ואילך, כל יום .יביא איתו שמש חזקה יותר
.שמשחרר את הצעירים מקליפתם
?היכן הם
?אבל היכן הם
?כמה זמן אנחנו מסתובבים כך
.אור ראשון של שחר מעיר את החורף
.שמתגבר, מתחזק
...הקור כל כך חזק שבסופו של דבר
.הרוח קפאה
,.הוא מהדק את אחיזתו בנו .נועל אותנו חזק יותר
.לופת חזק יותר
.אז אנו פונים, כאילו כדי לא להיות חשופים לקור
.גבינו לקור
,קיים חום בלב הצב .מסתתר מתחת לראשים
.לרגלינו מופיעים תינוקות תמיד יותר מלאים
?היכן הם
,ברגע שהם בוקעים .התינוקות שלנו רעבים
!האמהות מוכרחות לחזור
.בקור הזה, האנרגיה מתמוגגת במהירות
,ואני מותש .ארבע חודשים ללא אוכל
.אני ריק
.בקושי מספיק להליכה נוספת של 20 יום
...20 יום .הנצח שמפריד בינינו לים
,בערב הזה, אם אמו לא תחזור
...איאלץ ללכת .לנטוש את ילדנו
.אבל לפני שנכנע יש עוד סיכוי
המקום הסודי, כמה פירורים
.השמורים עמוק בתור גופי
.למרות תקופת הרעב
.עוד כמה שעות של חיים ...שמרתי אותם
...לך .במיוחד לרגעים כאלה
?מי ינצח ?החיים או החורף
,לכמה .זה כבר מאוחר מידיי
,אנחנו הולכים, ובתוכנו :החיים צווחים
!מהרו !מהרו
,הוא, היא, נולדים, זקוקים לך .הוא, היא לא יחזיקו מעמד הרבה, עכשיו
,מפוחדים ללא סיבה .הרבה זמן מבוזבז
.הגברנו את המהירות
הרוח מביאה עמה .ניחוחות מוכרים
,השבט לא רחוק !מהר יותר
!ה"אומאוק", סוף סוף
?את מי אמצא
?התינוק של מת ?האם היא או הוא עדיין חיים
?איפה אתה בקהל
?איפה אתה
...הקול הזה ...הוא מכוון ישר אליי
,זו קריאה של תינוק ?האם הוא שלי
!קדימה, תשיר
!החזקת מעמד
!חזרת בזמן
.אתה עדיין כאן
,ואתה, רק פגשתי אותך עכשיו ,הבן הנהדר שלי של החורף
.התינוק הקטן שלי...
,אתה זוכר את הריקוד ?השירים שלנו בזמני אהבה
...הנה הם שוב
חודשו לחגוג... .את חזרתך
,אני חייב לקחת את ילידנו .ואתה חייב לעזוב במהירות
,רגע קצר .רגע יקר
,עם צעד אחד, אנחנו נופרד
,בקרוב נהיה במרחק 1,000 חורפים... !בוא ננצל את המייטב
.עוד רגע
צעיר, הקשב טוב לקולי
הודות לקולי... .אתה תזהה אותי יום אחד
אני רוצה שאוכל להבטיח .שאשוב
.תורי לעזוב
,הכוח נטש אותי ...עליי להשלים
אתה חלק המסוכן... :ביותר במסע
.הצעדה של הרעבים
,הצעדה האחרונה
שמשמידה חלק ניכר מאיתנו .בכל שנה
.זה בא סוף סוף - מחדש
לאט לאט, פריחות זוהרות ."ב"אומאוק
כמו השמש, צעירנו .צומחים ומתחזקים יום יום
.אבל הקיץ עדיין רחוק
.אין דרך שניתן לצעירים לצאת
,הם כל כך שבריריים ...הם צריכים
.את חמימותינו
,מסביב לנו
.הכפור אורב
10 ימים עוקבים .אחר 10 ימים נוספים
...ובוקר אחד יפה
אני יוצא להליכה הראשונה שלי !בעצמי
...או, זה כמו סרפד
!)מתחת לכף הרגל (ציפורניים
!קר לי !זה נחמד, זה מדגדג
,הנה, ההליכה הראשונה שלי !צעדת הוולדים החופשיים
הקור מחזיר אותם בחזרה .תחת כפותינו
...אבל הם עשו
.את הקפיצה הגדולה... .דף בחייהם חלף
.לא ראינו את השלג נע כך
,המבוגרים נעטפים יחד .הם מודאגים
.הרוח לא נושאת חדשות טובות
...החורף הגוסס בועט בנו
.עם סופת השלג העזה האחרונה...
אנחנו חושבים שהקור איבד ,את יהירותו
.אבל צעירנו חושבים אחרת... .הם יצטרכו להיות חזקים
.טקס החניכה שלהם הגיע
זהו רגע החרדה של .המבוכה הראשונה שלהם
?אינך יכול לשמוע את הסופה שבאה האבנים נופלות עליך
?אינך יכול לחוש באדמה הרועדת עננים גדולים ואפורים מתגבשים עכשיו
ואני מקווה שאתה מרוצה
אני מקווה שאתה מרוצה
לראות את הרוח
נושבת עליי
?אינך יכול לשמוע את השמיים זועקים
קרוב, רודפים אחריך
עמוק, פחד חשוך נבנה זה חזק מידיי בשבילך
ואני מקווה שאתה מרוצה
אני מקווה שאתה מרוצה
לראות את הרוח
נושבת
עליי
?אינך יכול לשמוע את הסופה שבאה
אבנים נופלות
עננים אפורים גדולים
מתגבשים עכשיו
,הרוח עוזבת, ובמסלולה .אמהות מסתכלות אחר ילדיהם
.וולדים אבודים רועדים
,וקציר של חיים אבודים .נסחף על ידי הקור
כל המאמצים על בתוהו .על ידי משב רוח
.חלק מוצאים את זה בלתי נסבל
.הם צריכים וולד, בכל מחיר
חיים צריכים להמשיך לגדול .על הרגליים
לכן, הם מבצעים את הפעולה .הכי לא מתקבלת על הדעת
,ברגע אחד של טירוף ...הם גונבים
.את ילדו של מישהו אחר...
זה היה דו קרב! חשבתי שהם !ירסקו אותי
!הצלת אותי
.זה נהדר להיות קרוב אליך
!יום הולדת שמח, רגליים קצרות ...חודש חלף
,בקענו מהביציים... .עכשיו אנחנו רצים
?לא רע, לא כן
אנחנו אפילו לא צריכים את אמהותינו .כדי להתחמם
...לפעמים, אנחנו ממש אוהבים ל
.לך תחת שמיכת הנוצות החמימה...
יש תמיד אחד או שניים .שנרפים בכיסים
,הם נראים כאילו קר להם :אבל להם, אותה השיטה
עמוד, על שתי הרגליים !על הקרח, ותתחיל ללכת
,כשהזמן תם !הזמן תם
עכשיו, אנחנו !עצ-מ-אי-ם
,כשקר לנו .יש מרכז לטיפול בילד
לא רע, אנחנו אוספים .ושומרים על חום
בדומה לאבותינו .עושים צב גדול
.אבל זה קשה להישאר במקום
,אצטרך להשאיר אותך לבד .אחזור במהרה
אני חייב ללכת לדוג .כדי להזין אותך
,הישאר כאן .אביך צריך להיות שם בקרוב
.אתה תזהה את הזמרה שלו
.הוא יזהה את שלך
אני לא חובב גדול .של הישארות לבד
.חכי! אני קצת פוחד
!אזהרה
!ארוכי הכנפיים מגיעים !מהרו, למרכז טיפול היום
,או! מה על אלה !הושארו שם לבדם
.זה נגמר עבורה .היא לעולם לא תראה את הים
!הנה הם באים !האבות חזרו
?האם אבי איתם
.כן, זה הוא, אני יודע זאת .כן, זה אתה, אני יודע זאת
.המבוגרים הולכים ושבים בחזרה
:יש להם שני צדדים
הלבן, מל בבלוטות .חוזרים בחזרה
.והשחור, ריק מבלוטות, כשעוזבים
,כשאצלנו, הקדימה והאחורה .אפורים
!אנחנו תמיד רעבים
לפעמים באים ימים .שאיננו יכולים אפילו לחלום עליהם
לשבועות, אנחנו ...מאכילים את ילדנו
.מופרדים, לעולם לא נפגשים...
והנה אנחנו, מאוחדים מחדש .על ידי כל הסכנות המובחרות ביותר
,ילדינו חזק .ילדינו חביב
,בנתיב של הצדעה האחרונה
נבטיח כי ניפגש ...בעונה הבאה
,לרקוד שוב... ...ואולי להיות זוג
.לחורף נוסף...
,היו ימים אחדים ...שהייתה שמש כל הזמן
.ולא היה לילה... ,ששדות הקרח נאנחו
.נראה כאילו הוא רוצה לעזוב...
.זה הזמן להיפרד
,האוקיינוס קורא לי .הוא יקרא לך בקרוב
,לחיים, הבן הקטן של החורף !לחיים
.הנה מסתיימת הצעדה האחרונה שלנו
,צעדת ההפרדה ...זאת מהחזרה
לים. אנחנו עוזבים... .את ה"אומאוק" לשנה זאת
,הזמן של הזוגות תם .הריקוד הסתיים
.הרקדנים עוזבים רת דרכם הנבדלת
...אנחנו חוזרים אל
למים בשביל הירחים היפים ביותר .של השנה
,שלושה חודשים של אוקיינוס ,שלושה חודשים של קיץ
!של שחייה והנאה...
,בימים האחרונים האלה .אנחנו מרגישים אחרת
,איננו רוצים אפילו לאכול ...אולי
?אנחנו הופכים למבוגרים...
.הזמן יענה על שאלתנו
,כמו שהורינו חזרו מהים
זהו תורנו... .ללכת לכיוון האוקיינוס
"אנחנו עוזבים את ה"אומאוק ...כדי להצטרף לאנשינו
.בעומק העדין...
,הולכי קרח קטנים ...הנה בא הזמן
,לשינוי צורה... ...אנחנו הופכים ל
,ילדים של האוקיינוס... .בין הילדים של האוקיינוס
,יום אחד, רחוק היום המפורסם של שליש השנה
כשהשמש והיירח... ,נפגשים בשמיים
...יהיה עלינו לקפוץ...
אל מחוץ למים ולהיות... .למתהלכים שוב
,נאמנים לשבועת אבותינו הקדמונים
...נחזור לפה לרקוד לחיים
,במהלך החורף הגדול ביותר... ...וננציח
.את צעדת הקיסר
margolis -ו mmm1 תורגם ע"י Sublala מצוות