‫• זיהוי: פנטסיה (Fantasia) - ‏1940 •‫ ‫• מקור הכתוביות: BD •‫ ‫• תזמון: BluRay ‏02:04:27 •‫
‫• הכתוביות הוכנו ע"י UniHebSubs •‫ ‫• צפייה מהנה •‫
‫מה שלומכם?
‫שמי דימס טיילור,
‫ומחובתי הנעימה לקבל פה ‫את פניכם
‫בשם וולט דיסני, ‫לאופולד סטוקובסקי
‫וכל האמנים והמוזיקאים ‫שכשרונותיהם המשולבים
‫הושקעו ביצירת סוג הבידור ‫החדש הזה, "פנטזיה".
‫מה שתראו
‫הם העיצובים, התמונות והסיפורים
‫שהמוזיקה עוררה בנפשם ובדמיונם
‫של קבוצת אמנים.
‫במילים אחרות, זו לא תהיה
‫פרשנות של מוזיקאים מקצועיים.
‫אני חושב שזה לטובה.
‫עכשיו, יש שלושה סוגי מוזיקה ‫בתכנית הזו של "פנטזיה".
‫הראשונה היא זו שמציגה ‫סיפור ברור.
‫ואז יש את זו שבשעה ‫שאין בה עלילה מוגדרת,
‫היא כן מציגה סדרה של תמונות ‫פחות או יותר ברורות.
‫והסוג השלישי,
‫מוזיקה שעומדת בפני עצמה.
‫עכשיו, היצירה שפותחת ‫את תכנית "פנטזיה" שלנו
‫ה"טוקטה ופוגה" היא מוזיקה ‫מהסוג השלישי,
‫מה שאנו מכנים ‫"מוזיקה אבסולוטית".
‫אפילו לשם אין משמעות ‫מעבר לתיאור צורת המוזיקה.
‫מה שתראו על המסך זו תמונה ‫של הדימויים האבסטרקטיים השונים
‫שעשויים לחלוף בראשכם
‫לו הייתם יושבים באולם קונצרטים ‫ומאזינים למוזיקה.
‫בתחילה אתם פחות או יותר ‫מודעים לתזמורת.
‫כך שהסרט שלנו נפתח ‫בסדרה של רשמים
‫של המנצח והנגנים.
‫אז המוזיקה מתחילה לעורר ‫דברים אחרים בדמיונכם.
‫הם עשויים להיות ‫פשוט שטחי צבע.
‫או אולי צורות של עננים ‫או נופים יפהפיים.
‫או צללים מעורפלים או עצמים ‫גיאומטריים שמרחפים בחלל.
‫אז כעת אנו מציגים
‫את ה"טוקטה ופוגה ברה מינור" ‫של יוהן סבסטיאן באך,
‫מוצגת בתמונות ‫של וולט דיסני ועמיתיו
‫ובמוזיקה של תזמורת פילדלפיה
‫והמנצח שלה, לאופולד סטוקובסקי.
‫אתם יודעים, מצחיק כמה אמן ‫עלול לטעות לגבי היצירה שלו.
‫הקומפוזיציה היחידה של ‫צ'ייקובסקי שהוא באמת תיעב
‫הייתה "מפצח האגוזים" שלו,
‫שקרוב לוודאי שהיא היצירה ‫הפופולרית ביותר שהלחין אי פעם.
‫זו סדרה של ריקודים שנלקחו ‫מבלט באורך מלא
‫הנקרא "מפצח האגוזים"
‫שהלחין פעם לבית האופרה ‫של סנט פטרסבורג.
‫זו לא הייתה הצלחה גדולה ‫ואיש אינו מציג את היצירה היום,
‫אבל בטוח שתזהו את המוזיקה של ‫"מפצח האגוזים" כשתשמעו אותה.
‫דרך אגב, לא תראו שום ‫מפצח אגוזים על המסך.
‫לא נשאר ממנו דבר מלבד השם.
‫ועכשיו נשמע יצירה מוזיקלית ‫המספרת לנו סיפור ברור מאוד.
‫למעשה, במקרה הזה, ‫הסיפור בא קודם
‫והמלחין כתב את המוזיקה ‫שתתאים לו.
‫זה סיפור ישן מאוד, סיפור שחוזר ‫כמעט 2,000 שנה לאחור.
‫אגדה על קוסם שהיה לו שוליה.
‫הוא היה בחור צעיר ומבריק, ‫שהשתוקק ללמוד את העסק.
‫למעשה, הוא היה קצת מבריק מדי
‫כי התחיל ליישם כמה מהקסמים ‫הטובים ביותר של הבוס
‫לפני שלמד איך לשלוט בהם.
‫יום אחד, לדוגמה, כשאדונו אמר לו
‫להביא מים למלא קדרה, ‫היה לו רעיון מבריק
‫להפיח חיים במטאטא כדי ‫שיסחב במקומו את המים.
‫ובכן, זה עבד מצוין, בהתחלה.
‫לרוע המזל, מכל מקום, ‫מאחר ששכח את לחש הקסמים
‫שיגרום למטאטא ‫להפסיק להביא מים,
‫הוא גילה שהתחיל במשהו ‫שלא יכול היה לסיים.
‫מר סטוקובסקי. מר סטוקובסקי.
‫ברכותיי, אדוני.
‫ברכותיי לך, מיקי.
‫תודה.
‫טוב, להתראות. נתראה.
‫שלום.
‫כשאיגור סטרווינסקי כתב ‫את הבלט שלו, "פולחן האביב"...
‫אני חוזר,
‫כשאיגור סטרווינסקי כתב ‫את הבלט שלו, "פולחן האביב",
‫הכוונה שלו הייתה, במילים שלו, ‫ל"בטא חיים פרימיטיביים".
‫כך שוולט דיסני ועמיתיו האמנים ‫קיבלו את דבריו פשוטו כמשמעו.
‫במקום להציג את הבלט ‫בצורתו המקורית,
‫כסדרה פשוטה של ריקודים שבטיים, ‫הם ראו זאת כחיזיון
‫של סיפור הצמיחה ‫של החיים בכדור הארץ.
‫והסיפור הזה, כפי שתראו אותו,
‫אינו תוצר דמיונו של איש.
‫זה תעתיק קר ומדויק ‫של מה שקרה לדעת מדענים
‫במשך המיליארדים הראשונים ‫של קיום כוכב הלכת הזה.
‫מדענים, לא אמנים, ‫כתבו את תסריט התמונה הזו.
‫לדברי המדענים, היצורים החיים ‫הראשונים פה
‫היו אורגניזמים חד תאיים,
‫גושים קטנטנים ירוקים או לבנים ‫של שום דבר מיוחד
‫שחיו תחת המים.
‫ואז, עם חלוף העידנים, ‫האוקיינוסים החלו לשרוץ
‫בכל מיני יצורים ימיים.
‫לבסוף, לאחר כמיליארד שנים,
‫דגים מסוימים, ‫שאפתניים יותר מן השאר,
‫זחלו על פני הקרקע ‫והפכו לדו-חיים הראשונים.
‫ואז, לפני כמה מאות מיליוני שנים,
‫הטבע יצא בקו פעולה נוסף ‫ויצר את הדינוזאורים.
‫עכשיו, השם "דינוזאור" ‫בא משתי מילים יווניות
‫שמשמעותן "לטאה איומה".
‫והם כמובן היו כאלה.
‫הם באו בכל הצורות והגדלים,
‫ממפלצות קטנות זוחלות ‫בגודל תרנגולת בערך
‫ועד סיוטים במשקל מאה טון.
‫הם לא היו חכמים במיוחד.
‫אפילו לגדולים שבהם היה מוח יונה.
‫הם חיו באוויר ובמים ‫וגם על היבשה.
‫באופן כללי, הם היו צמחוניים,
‫ידידותיים למדי וחברותיים.
‫בכל אופן, היו ביניהם גם ‫בריונים וגנגסטרים.
‫הגרוע שבחבורה, ‫פרא בשם טירנוזאורוס רקס,
‫היה כנראה הרוצח האכזר ביותר ‫שחי אי פעם בכדור הארץ.
‫הדינוזאורים היו מלכי הבריאה ‫כ-200 מיליון שנה.
‫ואז... ובכן, אנחנו לא יודעים ‫מה בדיוק קרה.
‫יש מדענים שחושבים ‫שבצורות גדולות ורעידות אדמה
‫הפכו את העולם כולו למדבר עצום.
‫בכל מקרה, הדינוזאורים נכחדו.
‫כאן מסתיים הסיפור שלנו.
‫המקום שבו הוא מתחיל ‫הוא בעידן רחוק עד אין קץ,
‫כשכלל לא היו חיים בכדור הארץ.
‫דבר מלבד ענני קיטור,
‫ימים רותחים והרי געש מתפרצים.
‫כעת, תארו לעצמכם שאתם בחלל
‫לפני מיליארדי על מיליארדי שנים,
‫מביטים מטה על כוכב הלכת הקטן ‫והמעונה הזה,
‫מסתחררים בים הריק.
‫וכעת נצא להפסקה של 15 דקות.
‫"פנטזיה"
‫לפני שנעבור לחלקה השני ‫של התכנית,
‫ברצוני להציג לכם מישהו,
‫מישהו חשוב מאוד ל"פנטזיה".
‫הוא ביישן מאוד ומתבודד.
‫במקרה פגשתי בו יום אחד ‫באולפני דיסני.
‫אך כשזה קרה, הבנתי לפתע
‫שהוא לא רק חבר הכרחי בארגון
‫אלא אישיות מסך ‫שאת האפשרויות שבה, איש בחברה
‫לא זיהה מעולם.
‫כך שאני שמח מאוד להציג לפניכם
‫את הפסקול.
‫טוב. בוא.
‫זה בסדר. אל תתבייש.
‫פסקול טוב.
‫עכשיו, כשצפיתי בו ‫גיליתי שכל צליל יפה
‫יוצר גם תמונה יפה באותה מידה.
‫עכשיו, תראו. ‫האם הפסקול מוכן להשמיע קול?
‫בוא, אל תחשוש. ‫קדימה, כל צליל שהוא.
‫זה לא בדיוק מה שחשבתי.
‫נניח שנשמע ונראה את הנבל.
‫עכשיו אחד מכלי המיתר, ‫כינור, נאמר.
‫ועכשיו... אחד מכלי הנשיפה מעץ, ‫חליל.
‫יפה מאוד.
‫עכשיו, בוא נשמע ‫כלי נשיפה ממתכת, החצוצרה.
‫טוב. מה עם כלי נמוך, הבסון?
‫קדימה, קדימה. תמשיך הלאה.
‫עכשיו לסיום, ‫נניח שנראה כמה מכלי ההקשה.
‫נתחיל בתוף הבס.
‫תודה רבה, ידידי.
‫הסימפוניה שבטהובן ‫כינה "הפסטורלית",
‫השישית שלו, היא אחת ‫מהיצירות המעטות שהלחין
‫שמציגה משהו כמו סיפור ברור.
‫הוא אהב מאוד את הטבע, ‫ובסימפוניה שלו
‫הוא מצייר תמונה מוזיקלית ‫של יום בכפר.
‫עכשיו, כמובן, ‫האזור הכפרי שבטהובן מתאר
‫הוא האזור שהיה מוכר לו.
‫אבל המוזיקה שלו ‫מכסה שטח גדול בהרבה,
‫כך שוולט דיסני העניק ‫ל"פסטורלית" מיקום מיתולוגי.
‫והמיקום הזה הוא ‫של הר האולימפוס, משכן האלים.
‫ופה, קודם כול, אנחנו פוגשים קבוצה ‫של יצורים נפלאים
‫מן היער והאחו,
‫חדי קרן, פאנים, פגאסוס, ‫הסוס המעופף,
‫וכל המשפחה שלו, הקנטאורים.
‫יצורים מוזרים אלו ‫שחציים אדם וחציים סוס.
‫והחברות שלהם, הקנטאוריות.
‫מאוחר יותר, אנחנו פוגשים ‫את ידידנו הוותיק, בכחוס, אל היין,
‫המנצח על הילולה.
‫סערה קוטעת את המסיבה.
‫וכעת, אנו רואים את וולקן ‫מחשל ברקים
‫ומוסר אותם למלך האלים, זאוס,
‫שמשחק איתם בקליעה למטרה.
‫כשהסערה חולפת, אנו רואים ‫את איריס, אלת הקשת בענן.
‫ואפולו, החוצה במרכבת השמש שלו ‫את השמים.
‫ואז מורפאוס, אל השינה,
‫מכסה את הכול בגלימת הלילה שלו,
‫בשעה שדיאנה, ‫המשתמשת בירח החדש כקשת,
‫יורה חץ של אש ‫הזורע כוכבים בשמים.
‫כעת, מקטעי הבלט המפורסמים ‫והאהובים שנכתבו אי פעם,
‫"מחול השעות" מן האופרה ‫לה ג'וקונדה של פונצ'יאלי.
‫זה חיזיון של שעות היום.
‫ראשית אנו רואים קבוצה ‫של רקדנים מחופשים
‫שמציגים את אורו הענוג של השחר.
‫אז נכנסת קבוצה שנייה
‫לבושים כמייצגים את האור הנוקב ‫של שעת הצהריים,
‫בשעה שאלו פורשים, ‫קבוצה שלישית נכנסת
‫בתלבושות שמייצגות ‫את אור הדמדומים הרך.
‫ואז קבוצה אחרונה, כולה בשחור, ‫שעות הלילה הקודרות.
‫לפתע מתפרצת התזמורת ‫בסיום מבריק
‫שבו שעות החשכה ‫מפנות את מקומן לשעות האור.
‫כל זה מתרחש באולם הגדול ‫עם הגן מאחור,
‫של ארמונו של הדוכס אלוויז, ‫אציל ונציאני.
‫הקטע האחרון ‫בתכנית "פנטזיה" שלנו הוא
‫שילוב בין שתי יצירות מוזיקליות ‫שונות כל כך זו מזו
‫במבנה ובאווירה ‫שהן מהוות ניגוד מושלם.
‫הראשונה היא "לילה על הר קירח",
‫של אחד המלחינים הגדולים ברוסיה, ‫מודסט מוסורגסקי.
‫השנייה היא "אווה מריה", בעלת ‫השם העולמי של פרנץ שוברט.
‫מבחינה מוזיקלית ודרמטית ‫יש לנו כאן תיאור
‫של מאבק בין הטומאה והקדושה.
‫ההר הקירח, על פי המסורת,
‫הוא מקום המפגש ‫של השטן ובני לווייתו.
‫פה, בליל ולפורגיס, ‫המקביל לליל כל הקדושים שלנו,
‫יצירי הרשע נאספים ‫כדי לסגוד לאדונם.
‫תחת הכישוף שלו, ‫הם רוקדים בפראות
‫עד שהשחר העולה ופעמוני הכנסיות
‫גורמים ליצורי השאול לחמוק ‫חזרה למאורות האופל שלהם.
‫ואז אנו שומעים את ה"אווה מריה", ‫שהיא מסר הניצחון
‫של התקווה והחיים ‫על כוחות הייאוש והמוות.