Title: Ben-Hur Year: 1959 Duration: 03:42:28 Subtitles Source: Yes
‫הכתוביות הובאו, נערכו וסונכרנו ע"י UniHebSubs ‫גרסת Unicode
‫"פתיחה"
‫"יהודה"
‫"שנת 1 לספירה"
‫בשנת 1 לספירה...
‫שלטה רומא בארץ יהודה ‫מזה כמאה שנה.
‫בשנה השביעית ‫למלכות אוגוסטוס קיסר,
‫הורה צו קיסרי ‫לכל תושבי יהודה
‫לחזור למקומות הולדתם,
‫כדי שייפקדו ויושת עליהם מס.
‫דרכם של רבים הובילה אותם ‫אל שערי עיר הבירה, ירושלים,
‫אל לבה המסוכסך של ארצם.
‫על העיר העתיקה ‫חלשו מצודת אנטוניה,
‫מושב השלטון הרומי,
‫ובית המקדש המפואר,
‫סמלה החיצוני ‫של אמונה פנימית יוקדת.
‫בה בשעה שצייתו לצו הקיסר,
‫דבקו בני יהודה ‫במורשתם העתיקה
‫ולא שכחו את הבטחת נביאיהם,
‫שיום אחד ייוולד בקרבם מושיע,
‫שיגאל אותם ‫ויוציא אותם מעבדות לחירות.
‫יספרו אתכם בחברון.
‫שם? ‫-שמואל.
‫מניין? ‫-יפו.
‫מאיזו משפחה? ‫-מיכאל...
‫זוז, זוז! ‫-כן.
‫שם. ‫-יוסף.
‫מניין? ‫-נצרת.
‫מאיזו משפחה? ‫-דוד מבית לחם.
‫והאישה?
‫רעייתי.
‫התקדמו. ‫יספרו אתכם בבית לחם.
‫קדימה, קדימה.
‫"בן חור"
‫"סיפורו של ישו", ‫מאת הגנרל לו ואלאס
‫הפקת כתוביות: ‫אולפני אלרום
‫צ'רלטון הסטון
‫ג'ק הוקינס
‫חיה הררית
‫במאי: ויליאם ויילר
‫"שנת 26 לספירה"
‫איזה כפר הוא זה?
‫נצרת.
‫נגיע לירושלים מחר בלילה.
‫אינך צופה בחיילים, יוסף?
‫כבר ראינו רומאים בעבר.
‫כן...
‫ונראה אותם שוב.
‫השולחן שלי אינו מוכן.
‫היכן הבן שלך?
‫משוטט בגבעות.
‫הוא מזניח את עבודתו, יוסף.
‫לא.
‫פעם נזפתי בו על כך שהוא שוכח ‫את עבודתו, והוא אמר לי:
‫"עליי לדאוג לעסקיו של אבי".
‫אז מדוע הוא אינו כאן, בעבודה?
‫הוא עובד.
‫חצוצרני הלגיון!
‫ברוך הבא, מסאלה.
‫הפיקוד בידיך.
‫תודה.
‫תודה לך ששחררת אותי מתפקידי.
‫דרוסוס...
‫בילדותי חלמתי לפקד ‫על חיל המצב הזה.
‫מים רבים זרמו בירדן,
‫וכעת אני המפקד.
‫עמוד דום!
‫טור ראשון, ימינה פנה!
‫לפנים שור!
‫שכחתי כמה חם כאן.
‫הלוואי שלא היו לנו צרות אחרות.
‫גרתי כאן עד גיל 14. ‫ירושלים הייתה ביתי.
‫אבי עמד בראש... ‫-כן, אני יודע.
‫אביך זכור לטובה. ‫הוא היה מושל מצוין.
‫אם זה אפשרי בכלל ‫בארץ שכוחת אל הזו.
‫אם ברצונך להתקדם, סקסטוס, ‫אל תירתע מקשיים.
‫אני ביקשתי להישלח לכאן.
‫אתה תגלה שתושבי הארץ ‫השתנו מאז ימי ילדותך.
‫באיזה מובן?
‫הם אינם משלמים מסים, הם ‫מתנגדים לשלטוננו בחוסר היגיון.
‫זה לא חדש.
‫וישנו העניין הדתי. ‫הם שיכורי-דת.
‫הם מנתצים את פסלי אלילינו, ‫אפילו את פסלי הקיסר.
‫הענישו אותם!
‫אנחנו מענישים.
‫כשאנחנו מוצאים אותם.
‫מצאו את מנהיגיהם.
‫אינך מבין. ‫הם ערמומיים וחמקמקים.
‫כוחות מסתוריים פועלים כאן.
‫למשל, הסיפור הזה עם "המשיח".
‫אני יודע, חזו את בואו ‫עוד כשהייתי ילד.
‫מלך היהודים, שיוביל אותם ‫לגן עדן נטול רומאים.
‫אפשר להשתגע.
‫במדבר חי איש פרא בשם יוחנן,
‫שמטביל אנשים במים.
‫ויש בן של נגר שעושה להטוטים. ‫הם קוראים להם "נסים".
‫אף פעם לא חסרים עושי צרות.
‫לא, לא. הוא שונה מאחרים.
‫הוא מלמד שאלוהים ‫נמצא בכל אדם.
‫חלק מרעיונותיו מעניינים למדי.
‫נעדרת מרומא זמן רב מדי.
‫חזור הביתה, סקסטוס.
‫סע לקפרי. ‫שחה, נוח, שכב על שפת הים,
‫ושכח שאלוהים נמצא בכל אדם.
‫רק אדם אחד הוא אלוהים. ‫-כן, אני יודע.
‫הקיסר כועס.
‫הוא רוצה שנהפוך את יהודה ‫לפרובינציה צייתנית וממושמעת.
‫הוא ציווה על הנציב החדש ‫ועליי להשיב את הסדר על כנו.
‫בכוונתי למלא את משאלותיו.
‫כיצד? אפשר לשבור גולגולת של ‫אדם, לעצור אותו, להשליכו לצינוק.
‫אבל איך אפשר לשלוט במה שנמצא ‫בראשו? איך נלחמים ברעיון?
‫על אחת כמה וכמה, ברעיון חדש.
‫יש יהודי בחוץ. הוא מבקש ‫לפגוש את הטריבון מסאלה.
‫אני מניח שיש לו שם.
‫הוא אומר שהוא נסיך, יהודה בן חור. ‫-אז נהג בו בהתאם!
‫אמור לו שאגש אליו.
‫כן, טריבון.
‫קנטוריון!
‫זו הייתה ארצו לפני שכבשנו אותה.
‫אל תשכח זאת.
‫כן, טריבון.
‫צעד חכם. בן חור הוא ‫האיש העשיר בירושלים.
‫וראש אחת המשפחות ‫החשובות ביהודה.
‫היינו חברי ילדות.
‫כמו אחים.
‫סקסטוס...
‫שאלת איך נלחמים ברעיון.
‫אומר לך.
‫על ידי רעיון אחר.
‫אמרתי לך שאחזור.
‫לא האמנתי שזה יקרה.
‫אני מאושר.
‫תראה אותך. ‫-תראה אותך!
‫חזרת כטריבון.
‫כששמעתי את הבשורה, ‫הרמתי כוסית לחייך.
‫בוא, נשתה עוד כוסית.
‫מה שלום אחותך ואמך? ‫-בסדר גמור.
‫הן לא הפסיקו לדבר עליך ‫מרגע ששמענו שתבוא.
‫תרצה התחתנה? ‫-לא.
‫המחזרים מידפקים על דלתה, ‫אבל היא שקועה בחלומות.
‫היא הייתה מאוהבת בך מגיל חמש.
‫אני כבר משתוקק לראותן.
‫אתה צד עדיין תנים ואריות?
‫או שכבר אין זה לכבודך?
‫הלאה ארוס, יחי מארס! ‫-הלאה ארוס, יחי מארס!
‫במקום החיבור בין הקורות?
‫יפה.
‫אחרי כל השנים...
‫עדיין קרובים.
‫בכל מובן.
‫אני מקווה.
‫אני יודע.
‫אתה רומאי ואני יהודי...
‫שאת חייו הצלת בעבר.
‫הדבר הטוב ביותר שעשיתי מימיי.
‫יהודה...
‫לא יהיה קל למשול כאן.
‫אני אזדקק לעזרה.
‫לעזרתך, לעצתך.
‫אתה מבקש את עצתי? ‫-בהחלט.
‫הסג את לגיונותיך.
‫השב לנו את חירותנו.
‫לצערי, האימפריה ‫יקרה ללבו של הקיסר.
‫הוא מחבב במיוחד את יהודה.
‫אבל יהודה אינה מחבבת את הקיסר.
‫היש דבר עצוב יותר מאהבה נכזבת?
‫המגורים שלי.
‫קודרים למדי.
‫לא קודרים.
‫צנועים. נזיריים.
‫רומיים.
‫אני אהיה סגנו של הנציב החדש, ‫ולריוס גראטוס.
‫הוא יגיע לכאן בעוד ימים אחדים ‫עם שני לגיונות נוספים.
‫אם כן השמועות נכונות.
‫דעתו של הקיסר ‫אינה נוחה מבני ארצך.
‫מרד עומד לפרוץ. ‫נדכא אותו ביד קשה.
‫אבל לך ולבני משפחתך ‫אין סיבה לדאגה.
‫אני יד ימינו של הנציב, ‫ואתה ידידי.
‫אני יהודי. ‫-אתה רומאי לכל דבר!
‫מה לך ולאספסוף הפרוע הזה?
‫אספסוף? אלה בני עמי. ‫אני אחד מהם. -נהג בחכמה, יהודה.
‫רומא היא שליטת העולם. אם ברצונך ‫לחיות בו, עליך להיות חלק ממנו.
‫השתנית.
‫התבגרתי. ראיתי את העולם ‫מאז שעזבתי את ירושלים.
‫ראיתי את רומא. זה לא מקרה ‫שכפר קטן על נהר הטיבר
‫נבחר למשול בעולם כולו.
‫הלגיונות שלך.
‫לא רק הלגיונות שלנו.
‫לארצות אחרות יש צבאות מצוינים. ‫אני יודע, נלחמתי בהם.
‫הו, לא.
‫יד הגורל בחרה בנו ‫לתרבת את העולם, וכך עשינו.
‫דרכינו וספינותינו מגיעות ‫לארבע כנפות תבל.
‫החוקים, האדריכלות והספרות ‫הרומיים הם פסגת היצירה האנושית.
‫אני מאמין בעתיד בני עמי.
‫כמובן. ואתה יכול לעזור להם.
‫כיצד?
‫אתה אציל.
‫שמך ושם משפחתך זוכים לכבוד. ‫אתה נסיך מורם מעם.
‫אתה בעל המאה ובעל הדעה. ‫לא דבק בך רבב.
‫האנשים יקשיבו לך ‫אם תשמיע את קולך נגד המרד.
‫יהודה, שכנע את בני עמך ‫שההתנגדות לרומא מטופשת.
‫גרוע מכך, היא חסרת תועלת!
‫היא יכולה להסתיים ‫באופן אחד בלבד, בהשמדת עמך!
‫אני מתנגד לאלימות. ‫הכול יודעים זאת.
‫הטפתי נגד אלימות, ‫ואעשה זאת שוב.
‫אם כן, יש בינינו הסכמה.
‫מתי אוכל לבוא ‫לבקר את משפחתך?
‫קיווינו שתבוא מחר. ‫-טוב.
‫וכעת נשתה כוסית.
‫היין איום ונורא, דרך אגב.
‫הוא מותסס במיוחד ‫בעבור הצבא הרומי.
‫אתם אכזרים מאוד כלפי שליטיכם.
‫זה עולם מטורף.
‫אבל יש בו קרן אור של שפיות:
‫נאמנותם של חברים ותיקים.
‫יהודה, אנחנו חייבים ‫לבטוח איש ברעהו.
‫האם תשתה לכבוד זה?
‫בכל לבי.
‫הנה הוא, המקום שזכרתי.
‫החצר ששיחקנו בה ‫בחילופי משמרות.
‫הגג שהשלכנו ממנו אבנים ‫על העוברים ושבים ואז התחבאנו.
‫היינו פרחחים, נכון? ‫-לא, הייתם ילדים טובים.
‫הייתי שמחה לחזור לימים ההם.
‫והנה אני כאן. ‫דבר לא השתנה.
‫מלבד המזרקה.
‫הבאר הישנה התייבשה כל שנה, ‫אתה זוכר? -בכל קיץ מחדש.
‫מזרקה חדשה ותרצה חדשה. ‫גדלת.
‫הוא לא השתנה, נכון, אימא? ‫-לא?
‫ודאי שהוא השתנה. הוא היה ‫ילד כשעזב, וכעת הוא גבר.
‫שמופקדת בידו אחריות כבדה.
‫בוא.
‫הקיסר מקים עוד ועוד בניינים, ‫הופך לבנים לשיש.
‫כמעט שכחתי. ‫הבאתי לך דבר מה.
‫לא ראיתי דבר כזה מעולם. ‫הוא יפהפה.
‫הוא מרומא? ‫-לא, מלוב. הייתי שם אשתקד.
‫מערכה אדירה.
‫התנגשנו עם צבאותיהם על החוף. ‫כעבור יומיים של לחימה, הם נמלטו.
‫לאחר מכן כבשנו את בירתם. ‫עיר ברברית, אך מרתקת.
‫לפחות, לפני שהחרבנו אותה.
‫כעת נותרו רק חורבות עשנות.
‫אני משעמם אתכן בסיפורי צבא.
‫בוא אתי, מסאלה, ‫אני רוצה להראות לך משהו.
‫תודה.
‫בחרתי מתנה מתאימה. ‫זו סיכה לאישה.
‫מה דעתך?
‫נהדר.
‫הוא ערבי.
‫יש לו מראה אופייני. ‫גידלתי אותו בעצמי.
‫תן לי לרכוב עליו מתישהו.
‫מתי שתרצה, הוא שלך.
‫אתה נותן לי אותו במתנה?
‫הו, יהודה.
‫אתה חבר טוב. ‫הכול יהיה כמו פעם, אני בטוח.
‫יהודה...
‫אמור לי, האם...
‫חשבת על מה שאמרתי לך אתמול?
‫כן. כבר שוחחתי ‫עם כמה וכמה אנשים.
‫דיברתי נגד האלימות, נגד תקריות.
‫רוב בני שיחי הסכימו אתי.
‫רובם? לא כולם?
‫לא, לא כולם.
‫מי לא הסכימו?
‫הממורמרים, קצרי הרוח.
‫מי הם?
‫כן, יהודה. מי הם?
‫האם תישאר חברי, ‫אם אהפוך למלשין?
‫מסירת שמות פושעים אינה הלשנה.
‫הם אינם פושעים, מסאלה. ‫הם פטריוטים.
‫פטריוטים?! ‫-כן, כמוך... -פטריוטים?!
‫יהודה.
‫תן לי להסביר לך ‫משהו שאולי אינך יודע.
‫הקיסר עוקב אחרינו. ‫כרגע תשומת לבו נתונה למזרח.
‫זו הזדמנות גדולה בעבורי, ‫וגם בעבורך.
‫אם אשליט סדר ביהודה, ‫אוכל לקבל כל משרה שארצה.
‫וגם כוכבך ידרוך, אני מבטיח לך. ‫אתה יודע לאן כל זה יכול להוביל?
‫לרומא! כן, אולי לצד ‫הקיסר בכבודו ובעצמו.
‫אני רציני. זה אפשרי, ‫זו שעת הכושר.
‫אני נשבע לך, זה הזמן.
‫הקיסר עוקב אחרינו, בוחן אותנו. ‫כל שעליי לעשות הוא לשרת אותו.
‫וכל שעליך לעשות הוא ‫לעזור לי לשרת אותו.
‫אתה מדבר כאילו הוא אל. ‫-הוא אל. האל היחיד.
‫הוא בעל הכוח, ‫כוח אמיתי עלי אדמות, לא...
‫לא זה.
‫עזור לי, יהודה.
‫אעשה הכול למענך, מסאלה,
‫אך לא אבגוד בבני עמי.
‫בשם כל האלים, מה לך ‫ולחייהם של קומץ יהודים?
‫גם אם לא אשכנע אותם, ‫לא אעזור לך לשחוט אותם!
‫חוץ מזה, ‫אתה חייב להבין, מסאלה,
‫אני מאמין בעברו של עמי ובעתידו.
‫עתיד? אתם עם כבוש.
‫אתם יכולים לכבוש את הארץ. ‫אתם יכולים לטבוח בתושביה.
‫אבל זה לא הסוף. ‫אנחנו נקום שנית.
‫אתה שוגה באשליות, ‫באגדות שאבד עליהן כלח.
‫תהילתו של שלמה המלך ‫חלפה לבלי שוב.
‫יהושע ודוד המלך ‫לא יקומו לתחייה להושיעכם.
‫יש רק מציאות אחת בעולמנו. ‫הבט מערבה, יהודה.
‫אל תהיה טיפש! ‫שא עיניך לרומא!
‫אני מעדיף להיות טיפש, ‫ולא בוגד או רוצח.
‫אני חייל. ‫-שהורג בשם רומא, ממלכת הרשע.
‫אני מזהיר אותך... ‫-לא! אני מזהיר אותך.
‫רומא מחללת שם שמים.
‫רומא חונקת את עמי ואת ארצי, ‫את העולם כולו!
‫אבל לא לעולם חוסן.
‫כשרומא תיפול, ‫תהדהד קריאת החירות...
‫מקצה הארץ ועד קצה.
‫עזור לי או שתתייצב נגדי. ‫אין לך ברירה אחרת.
‫אתה יכול להיות בעדי או נגדי.
‫אם זו הבחירה שבידיי...
‫אני נגדך.
‫הנה הם.
‫איפה מסאלה?
‫איפה...? ‫-הוא הלך.
‫הלך?
‫מדוע? ‫-הוא לא יכול להישאר.
‫מה קרה? ‫-לטריבון החדש יש מטלות רבות.
‫בואו, נלך לאכול.
‫ברוך אתה ה', ‫אלוהינו מלך העולם,
‫המוציא לחם מן הארץ.
‫לא נראה אותו עוד לעולם, תרצה.
‫הוא ביקש שאבגוד בבני עמנו.
‫יהודה.
‫אדון יהודה, השיירה מאנטיוכיה. ‫-כן, ראיתי.
‫סימונידס.
‫ברוך הבא. ‫-יהודה.
‫ברוך שובך. ‫-אדוני.
‫סימונידס הביא מתנות, כרגיל.
‫ענבר ואבן ירקן לי. ‫משי לתרצה.
‫ולאדון, יין איברי.
‫והמתנה החשובה מכול, ‫עצם נוכחותך.
‫אתה חולק כבוד לעבדך. ‫בשורות טובות מאנטיוכיה בפי.
‫השיירות מפטרה. ‫-כולן הגיעו בשלום.
‫טוב. ‫-הנה הדין וחשבון.
‫מה בדבר נומידיה?
‫נתיב הסחר בידינו, ‫חתמנו חוזה עם המלך.
‫בכל שנה אתה מביא את בשורותיך.
‫ובכל שנה אני עשיר יותר.
‫אבל הגדול באוצרותיי ‫הוא שליחי הנאמן.
‫חיי שייכים לבית חור.
‫הוא כל עולמי, פרט לבתי.
‫היא ודאי כבר אישה צעירה. ‫-כן, היא רכושך.
‫היא בתו של עבדך.
‫כשירשתי אותך, ‫ירשתי חבר, לא עבד.
‫בכל זאת, אסתר באה אתי ‫לבקש את רשותך להינשא.
‫רשותי נתונה. אני מאחל לך ‫שתהנה מנכדים לרוב.
‫אם זה רצון האל, ‫רב יהיה אושרי.
‫ברשותך, אסתר מבקשת ‫לדבר עם אדונה.
‫את רוצה להתחתן, אסתר?
‫זה רצון אבי.
‫בעלך יהיה בר מזל.
‫מה שמו?
‫דוד בן מתיאס.
‫מי אדוניו?
‫הוא עצמו. ‫-הוא אדם חופשי.
‫ספרי לי עוד עליו.
‫ראיתי אותו רק פעם אחת.
‫הוא סוחר מכובד מאנטיוכיה.
‫הוא ישלם ‫את דמי שחרורה של אסתר.
‫אשחרר את אסתר כמתנת חתונה.
‫אתה נדיב מאוד, אדוני.
‫האם את אוהבת את האיש הזה?
‫אני אלמד לאהוב אותו.
‫אני נותן לך את רשותי להינשא.
‫נשתה לחייך.
‫ולשובך בשלום לאנטיוכיה.
‫הפרעתי לך.
‫לא.
‫על מה חשבת?
‫נפרדתי...
‫מהעיר
‫ומהבית הזה.
‫לא היית כאן לעתים קרובות. ‫מה את זוכרת ממנו?
‫אבי הביא אותי לכאן לפעמים,
‫בילדותי.
‫תמיד הייתי מאושרת בבית הזה.
‫חוץ מפעם אחת.
‫כשאתה וחברך, הנער הרומאי...
‫מסאלה. ‫-כן.
‫יצאתם לציד.
‫והחזירו אותך הביתה פצוע.
‫נגעתי בפניך כששכבת על הארץ.
‫התפללתי לאלוהים, ‫"אל תיתן לו למות".
‫אני יכול לשמוע את קולך מאז. ‫עדין ורך כמו עכשיו.
‫כן, אדוני.
‫"אדוני"? הרי שחררתי אותך.
‫זה מוזר. מעולם כמעט ‫לא הרגשתי כשפחה.
‫וכעת...
‫כמעט איני מרגישה חופשית.
‫את יודעת, בימים עברו, ‫בימי שלמה המלך,
‫אם נמצאה בין שפחותיו...
‫נערה שנשאה חן בעיניו,
‫הוא יכול היה לבחור בה ‫מבין האחרות
‫ולקחת אותה לאישה.
‫היו זמנים...
‫זמנים אחרים.
‫ורחוקים.
‫אלמלא היית מאורסת,
‫הייתי מנשק אותך לאות פרדה.
‫אלמלא הייתי מאורסת,
‫לא היינו צריכים להיפרד.
‫טבעת העבדות שלך.
‫חילופין הוגנים.
‫חירות - לך. ‫הטבעת - לי.
‫אתה תענוד אותה?
‫עד שתפגוש את מי שתהיה רעייתך?
‫כן.
‫עד אז.
‫האלים נוטים חסד לאדוני גראטוס.
‫ברשות הנציב, נזר המשרה.
‫תודה, טריבון.
‫איני רואה משלחת מהעיר.
‫לא תהיה משלחת, אדוני. ‫-לא?
‫ירושלים לא תקבל את פניך בחום.
‫אך בי נשבעתי, אדוני, ‫היא תקבל את פניך בשקט.
‫נמשיך בדרך.
‫הנה מסאלה.
‫הוא ראה אותך, יהודה.
‫הנציב החדש.
‫אחורה!
‫-אתה, בוא הנה!
‫אלה היהודים!
‫פתחו את השער ‫בשם הקיסר האל!
‫לכו לבתיכם!
‫יהודה! תרצה! ‫מה יש? מה קרה?
‫פתחו, בשם החוק!
‫רק צפיתי ב... ‫-אחד האריחים נפל ופגע בנציב.
‫זו לא הייתה אשמתי. ‫-אוי, לא! הם לא יאמינו לה.
‫היא לא תאמר להם דבר, ברור? ‫תרצה, אל תאמרי מאום.
‫פתחו את השער!
‫אני אדבר איתם.
‫עצרו אותו! ‫-תן לי להסביר מה קרה.
‫תפסו את הנשים. ‫-עצור אותם!
‫יהודה! ‫-זו הייתה תאונה.
‫תן לי להסביר מה קרה. ‫זו הייתה תאונה. עמדתי על הגג...
‫זה האיש, המפקד. ראינו אותו. ‫-זו הייתה תאונה.
‫תאונה? ‫-חי נפשי.
‫נשענתי על הכרכוב. ‫אחד האריחים היה רופף ונפל.
‫קחו אותו. קחו את כולם.
‫הוא אומר אמת! ‫-קחו אותי! שחררו אותן!
‫יהודה!
‫עמוד דום!
‫מסאלה.
‫בשם אלוהים, אמור להם שזו טעות.
‫נשענתי על אחד האריחים, ‫והוא נשבר.
‫זו הייתה תאונה.
‫שחרר אותן! ‫הן לא עשו דבר!
‫מסאלה...
‫שחררו את המשרתים.
‫שחררו אותם. ‫חזרו למקומותיכם.
‫בוא.
‫לאן?
‫לצור.
‫צור?
‫לא הועמדתי למשפט.
‫האם נגזר עליי למות ‫בספינת משוטים בלי משפט?
‫האישום נגדי כוזב! ‫כולו שקר וכזב!
‫חכו. אמי, אחותי. ‫מה אתן? היכן הן?
‫כפתו את ידיו.
‫לפחות אמור לי השלום להן. ‫-איני יכול לומר לך דבר.
‫קדימה, זוז.
‫סוהר!
‫שומר, שם!
‫במעלה המדרגות!
‫סוהר!
‫לך ימינה.
‫חכה! ‫-שלח אותם החוצה.
‫שלח אותם החוצה.
‫לכו.
‫לכו!
‫הדלת.
‫היכן אמי ואחותי?
‫היכן הן?
‫כאן, בין חומות הכלא.
‫הנציב מתאושש מהפציעה. ‫הן לא יוצאו להורג.
‫הן יועמדו למשפט, כמובן.
‫הייתכן הדבר?
‫הייתכן שתעשה לנו את זה?
‫לאנשים שאתה מכיר? ‫למשפחה שאהבת?
‫שחרר אותן. ‫אתה חייב לשחרר אותן!
‫מסאלה!
‫אתה יודע שלא הרגתי את הנציב. ‫איני משוגע, איני רוצח!
‫אני יודע.
‫אתה יודע?
‫אתה רשע.
‫לא, יהודה, איני רשע.
‫ביקשתי את עזרתך.
‫כעת קיבלתי אותה.
‫ענישתך תרתיע את המורדים.
‫מי לא יחשוש מפני אדם שלא היסס ‫לדון את ידידו הוותיק לעבדות?
‫אבל חוס על בנות משפחתי.
‫שחרר אותן.
‫אנא.
‫מסאלה, אני מתחנן... ‫-מתחנן?!
‫כלום אני לא התחננתי בפניך?
‫זו הדרך שבחרת בה. ‫אין מה להוסיף.
‫אם תהרוג אותי, אמך ואחותך ‫יוצאו להורג עוד היום,
‫הן ייצלבו לנגד עיניך!
‫קדימה, יהודה.
‫הרוג אותי!
‫אלוהים יזמן לי נקמה.
‫אתפלל שתחיה עד שובי הביתה.
‫שובך?
‫קחו אותו.
‫זקיפים, הצדיעו.
‫הטריבון יקבל את פניכם עכשיו.
‫טריבון, אני עבדו של בן חור.
‫אני זוכר אותך.
‫זו בתי אסתר. היינו בדרכנו ‫לאנטיוכיה כששמענו מה קרה.
‫לא ייתכן שיהודה בן חור עשה זאת. ‫אתה הכרת אותו, טריבון.
‫יותר טוב ממך.
‫אם כן, אתה יודע ודאי ‫שהאשמה חסרת בסיס.
‫האסירים נשפטו.
‫נשפטו? ‫-אבל זה שקר!
‫יהודה לא חשב ‫אף לרגע לפגוע בנציב.
‫אתה יודע שהוא ‫לא היה עושה דבר כזה.
‫אתה יודע זאת בלבך.
‫דרוסוס.
‫עצרו את האיש הזה ‫עד שנחקור אותו.
‫עצרו!
‫מים לחיילים!
‫קודם החיילים!
‫מים... -התרחקו מהבאר! ‫המים אינם בשבילם!
‫התרחקו מהבאר! אתה!
‫קדימה! מים לסוסים!
‫מים, מים... ‫-קודם החיילים!
‫הנה.
‫חכה!
‫אל תיתן לו מים.
‫אלוהים...
‫עזור לי.
‫אתה! אמרתי לא לתת לו מים!
‫טוב, קומו, כולכם!
‫הקימו אותם!
‫חזור לשורה, כלב!
‫קומו!
‫שיתחילו ללכת!
‫אתה שם, חזור למקומך! ‫חזור למקומך!
‫קדימה, כלבים!
‫האנייה של הקונסול ‫תגיע בעוד כמה רגעים.
‫היכונו להרמת משוטים.
‫משוטים הרם!
‫משוטים הורד!
‫המפקד החדש, קווינטוס אריוס.
‫כמה חותרים? ‫-מאתיים, קונסול.
‫והחלפות? ‫-30 בכל שעה.
‫האיש הזה חולה. ‫החלף אותו.
‫מצא לו מחליף. ‫-כן, אדוני.
‫האיש הזה עושה בעיות? ‫-הוא מרדן, קונסול.
‫זה ייפסק.
‫כמה זמן אתה מרצה את עונשך?
‫מספר 41.
‫חודש פחות יום בספינה הזאת.
‫אתה עורך ספירה מדויקת. ‫ולפני כן?
‫שלוש שנים בספינות אחרות.
‫שלוש שנים.
‫ניחנת ברוח קרב,
‫אך גם בחכמה לרסן אותה.
‫השנאה יוקדת בעיניך, 41.
‫זה טוב. השנאה נותנת ‫לאדם רצון לחיות.
‫היא נותנת לו כוח.
‫הקשיבו לי, כולכם.
‫כולכם נידונים למוות.
‫אנו משאירים אתכם בחיים ‫כי הספינה זקוקה לכם.
‫אז חתרו היטב...
‫ותחיו.
‫הספינה מוכנה, קונסול. ‫-התחילו לחתור.
‫התחילו לחתור!
‫כידוע לכם, ‫צי של ספינות מקדוניות
‫פושט על נתיבי הסחר הרומיים.
‫הקיסר חלק לנו כבוד ‫והטיל עלינו את המשימה
‫לאתר את הספינות ולהשמיד אותן.
‫מהירות קרב, רב-חותר.
‫מהירות קרב!
‫מהירות התקפה.
‫מהירות התקפה!
‫מהירות ניגוח.
‫מהירות ניגוח!
‫מנוחה.
‫עצור!
‫מנוחה!
‫מה אתה עושה כאן?
‫הורו לי להתייצב בפניך ‫בזמן ההפסקה.
‫אה, כן.
‫שכחתי.
‫יכולת להרוג אותי כששכבתי שם.
‫אתה נידון למוות. ‫מדוע לא הרגת אותי?
‫איני מוכן למות.
‫מה יציל אותך, לדעתך?
‫אלוהי אבותיי.
‫אלוהיך זנח אותך.
‫כוחו אינו רב מכוח הצלמים ‫שאני סוגד להם.
‫אליליי לא יעזרו לי, ‫ואלוהיך לא יעזור לך.
‫אני עשוי לעזור לך.
‫האם זה מעניין אותך, 41?
‫אני רואה שכן.
‫אני לוחם במקצועי, ‫ובשעות הפנאי
‫אני נהנה לאמן לוחמים.
‫כמה מטובי הגלדיאטורים ‫ונהגי המרכבות ברומא שייכים לי.
‫האם היית מעוניין ‫להצטרף לשורותיהם?
‫ולמות כעבדך?
‫מוטב מאשר לחיות ‫כבול בשלשלאות בבטן האנייה.
‫אני לא אשאר כאן לנצח.
‫לא?
‫מה תעשה אם תצליח לברוח?
‫שני אנשים נידונו יחד אתי, ‫אמי ואחותי,
‫חרף חפותן. ‫לא אנוח ולא אשקוט...
‫אינך טוען שגם אתה חף מפשע.
‫האם תצמח לי תועלת ‫אם אחזור על כך? -לא.
‫שקול את הצעתי בכובד ראש. ‫לא תברח כל עוד ידנו על העליונה.
‫אם ננחל מפלה, ‫תטבע עם הספינה, כבול למשוט.
‫איני מאמין שאלוהים ‫השאיר אותי בחיים שלוש שנים
‫כדי שאמות כבול למשוט.
‫איזו אמונה מוזרה ועיקשת.
‫להאמין שיש משמעות לקיום...
‫אדם שפוי בדעתו ‫היה מאבד את אמונתו מזמן.
‫אדם כמוך.
‫מה גרם לך לאבד את אמונתך?
‫חזור למשוט שלך, 41.
‫קונסול, איתרנו את כוחות האויב.
‫אותת לספינותינו. היכונו לקרב.
‫כל החיילים לעמדות קרב.
‫עמדו הכן. ‫-היכונו לירי.
‫קדימה, מהר!
‫הזדרזו עם השרף. ‫הביאו עוד תחמושת.
‫משוטים הרם!
‫משוטים הורד!
‫כבלו את החותרים!
‫שומר.
‫שחרר את 41.
‫לא, לא! איני רוצה למות!
‫איני רוצה למות!
‫41, מדוע הוא שחרר אותך?
‫איני יודע.
‫פעם בעבר, איש אחד עזר לי.
‫גם אז לא ידעתי מדוע.
‫מהירות רגילה!
‫מספר 1, להבה.
‫אש.
‫אש!
‫חכו לפקודה למשוך.
‫הניפו משוטים! הרם!
‫משוך!
‫הגאי, ימינה.
‫משוטים משוך!
‫אש! אש!
‫אש!
‫זהירות! ‫-אש!
‫הגאי, מסלול ניגוח! ‫הודיעו לחותרים!
‫מהירות ניגוח! ‫-מהירות ניגוח!
‫קונסול, אנייה במסלול ניגוח.
‫עומדים לנגוח בנו! ‫עומדים לנגוח בנו!
‫מדוע הצלת אותי?
‫מדוע התרת את שלשלאותיי?
‫מה שמך, 41?
‫יהודה בן חור.
‫יהודה בן חור...
‫תן לי למות.
‫"אנו משאירים אתכם בחיים ‫כי הספינה זקוקה לכם".
‫חתור היטב ותחיה.
‫המפרש מרובע?
‫קשה לומר.
‫מוטב לשנינו שתהיה זו ספינת אויב.
‫אני אמות.
‫אתה תצא לחופשי.
‫זה מפרש רומי.
‫אחורה פנה!
‫ברוך הבא, קונסול. ‫לא האמנו שנשוב לראותך.
‫מים!
‫הצי אבד כולו?
‫חמש ספינות.
‫והקרב? ‫-ניצחנו בקרב.
‫נחלת ניצחון.
‫ניצחון? ‫-שלם.
‫בלהיטותו להציל אותך,
‫הציל אלוהיך גם את הצי הרומי.
‫יחי אריוס!
‫משוטים ימינה!
‫סילקת סכנה גדולה ‫מנתיבי הים, קווינטוס אריוס.
‫שרביט הניצחון הזה ‫שלך הוא בדין.
‫האיש הרוכב לצדך, מי הוא?
‫הוא הציל את חיי, הקיסר, ‫כדי שאוכל לשוב לשרת אותך.
‫זה כל מה שאתה ‫יודע על אודותיו?
‫לא. הוא הואשם שתקף ‫את נציב יהודה.
‫אולם הוא חף מפשע.
‫אם לא כן, ‫הוא חסר עקביות,
‫אם ניסה להרוג את הנציב מטעמי ‫והציל את חיי הקונסול שלי.
‫חזור מחר. נדבר בו.
‫בידינו כל המידע ‫על אודות האיש הזה,
‫איש בעל השפעה בארץ מולדתו.
‫תקיפת הנציב כמוה כהתקפה ‫על הסנט ועל אזרחי רומא.
‫הקיסר, אני משוכנע ‫שלא הייתה זו התקפה מתוכננת.
‫קונסול, הרשה לנו להמשיך.
‫הרשה לנו להיות נדיבים.
‫כאות הוקרה על ניצחונך הגדול,
‫לא נשלח אותו חזרה לספינות. ‫עבדך הוא, עשה בו כרצונך.
‫זה רצון הסנט...
‫ואזרחי רומא.
‫לפני זמן מה שבתי לרומא,
‫בלוויית בחור צעיר ‫שהציל את חיי.
‫כולכם מכירים אותו ‫כנהג המרכבה הטוב ברומא.
‫הוא הוביל את סוסיי לניצחון ‫חמש פעמים.
‫בעבורי הוא תחליף לבן שאיבדתי.
‫אני אוהב אותו וגאה בו ‫כאילו היה בני,
‫לא חשבתי שארגיש כך שוב.
‫דבר לא יוכל לחזק ‫את הקשר בינינו,
‫אך הלילה ברצוני ‫לחלוק אותו איתכם.
‫הנהלים הרשמיים ‫של תהליך האימוץ הושלמו.
‫אריוס הצעיר יישא מעתה את שמי
‫ויירש בבוא היום את נכסיי.
‫טבעת זו שירשתי מאבותיי...
‫נועדה לבני.
‫כעת שלך היא.
‫גורל משונה הביאני ‫אל חיים חדשים,
‫אל בית חדש...
‫אל אב חדש.
‫הוא הביאני עד הלום.
‫והוא עשוי לקחתני מכאן.
‫אך בכל מקום שבו אהיה,
‫אשתדל תמיד להיות ראוי ‫לטבעת זו כבנו של אריוס.
‫ברגשות הוקרה וחיבה...
‫וכבוד.
‫הכר את בני.
‫ידידי הוותיק, פונטיוס פילטוס, ‫אריוס הצעיר.
‫לפני שהגעת העירה, ‫סוסיי ניצחו במירוצים.
‫סוסים נהדרים, אדוני, ‫מהירים להפליא.
‫כן, אבל לא מהירים דיים ‫כדי לגבור עליך.
‫אמור לי, אתה מיהודה? ‫-כן, אדוני.
‫שמעתי שמזג האוויר ‫שם בלתי נסבל.
‫לא לבני יהודה.
‫איזה גורל אכזר. ‫אני עומד להתמנות לנציב.
‫ביהודה? ‫-כן.
‫ביקשתי להישלח לאלכסנדריה.
‫אך נראה שזקוקים ‫לכישוריי המיוחדים במדבר.
‫העקרבים והנביאים הקדושים ‫אינם יכולים להסתדר בלעדיי.
‫הנח לארץ יהודה, לפחות הערב.
‫עזים וריבונו של עולם.
‫אתה עוזב.
‫אני מוכרח.
‫איני יכול למנוע בעדך ‫לצאת למסע הזה.
‫הדבר לא מש מעיניך אפילו לרגע. ‫אני יודע לזהות כאב.
‫ובכל זאת, עצתי לך היא שתמתין.
‫גראטוס יוחלף בקרוב.
‫פונטיוס פילטוס ‫ימונה לנציב במקומו.
‫מתי?
‫בקרוב מאוד.
‫זה ישרת את מטרתנו.
‫זה לא ישרת את מטרתי, ‫אם אגיע ליהודה מאוחר מדי.
‫זו המחשבה שרדפה אותי ‫מרגע שבאתי לכאן.
‫האם נשוב לראותך ברומא?
‫הענקת לי חיים חדשים בעיר הזו.
‫לא אשכח זאת.
‫יהיו האלים מי שיהיו, דעתם ‫אינה נתונה לתקוותיו של איש זקן.
‫יש להם דרכים משלהם.
‫סלח לי.
‫אינך בן המקום.
‫שמא אתה מנצרת?
‫מדוע אתה שואל?
‫חשבתי...
‫שאולי אתה האיש...
‫האיש ששבתי מארצי ‫כדי למוצאו.
‫הוא אמור להיות בגילך.
‫מי הוא?
‫כשאמצא אותו...
‫אדע מי הוא.
‫סלח לי. ‫אני בלתזר מאלכסנדריה.
‫אני אורחו של השיח' אילדרים.
‫דיו, בהמות חסרות מוח!
‫לא! לא בשוט!
‫זה המארח שלי.
‫בעדינות! בעדינות!
‫שוטה! חמור גרם! ‫אינך יודע לטפל בסוסים!
‫אם תצליף שוב בילדיי, ‫אנקז את כל הדם מגופך!
‫עכשיו, הובל אותם בעדינות, ‫ותן להם לדהור! קדימה!
‫אל תשכח מה שאמרתי לך! ‫נהג בהם בחכמה!
‫סוסים יפהפיים.
‫עכשיו, עכשיו! הם מוכנים! ‫תן להם לדהור!
‫הבט. הם לא יפנו בסיבוב.
‫לא! לא!
‫עבדון, עצור אותו!
‫עצור...
‫אני אהרוג אותו!
‫בול עץ! ‫תן לי את המושכות, כסיל!
‫אתה מתייחס לסוסים שלי ‫כמו לבהמות!
‫נהג בפרות ובעזים, ‫לא יוצלח שכמוך!
‫רד מהמרכבה, מטומטם!
‫נהג בעזים, לא בסוסים!
‫גורלי נחרץ. ‫ראית מה קרה?
‫ההלך הזה חזה את מה ‫שעתיד לקרות בטרם קרה.
‫יש לך סוסים משובחים, ‫אבל הם אינם מתואמים.
‫אינם מתואמים?
‫רק אחד המשיך במסלול, ‫זה שבמעגל החיצוני.
‫אנטארס. ‫-האיטי?
‫הוא צריך לרוץ במסלול הפנימי ‫כדי להוביל את האחרים בפניות.
‫מניין לך טביעת עין טובה לסוסים?
‫בזירה ברומא.
‫רכבת בזירה הגדולה?
‫אמור לי, ידידי, האם תוכל ללמד ‫את הרביעייה שלי לרוץ כסוס אחד?
‫אני בדרכי לירושלים.
‫אבל השיירה שלך תצא לדרכה ‫רק מחר עם שחר.
‫יש לנו די זמן לאכול, ‫לשתות ולשוחח.
‫הצטרף אליי לאוהל והתכבד.
‫ספר לי על המירוצים ברומא.
‫לו ידעתי לשיר, ‫הייתי שר באוזניך מזמור לסוסים.
‫זו החיה היחידה שהגיעה ‫לעולמנו שלמה בלא פגע,
‫לאחר הגירוש מגן עדן.
‫מחר ארתום את אנטארס ‫בצד הפנימי.
‫ובאותה הזדמנות קצר את הרתמה, ‫זה יקל עליהם בפניות.
‫יהודה בן חור.
‫אתה יהודי, ‫ובכל זאת רכבת בזירה הגדולה.
‫כן.
‫בשל בחירה מוזרה ‫וגורל מוזר עוד יותר.
‫באת לכאן בדיוק ברגע הנכון.
‫יכולנו לחולל פלאות יחד!
‫אבל אתה חייב ללכת...
‫אני יוצא למסע ‫שאינו סובל דיחוי.
‫ובכן, אולי תחזור לכאן.
‫וכשתחזור, הבא איתך ‫את רעיך ואת נשותיך.
‫אין לי נשים.
‫אף לא אחת?
‫יש לי שש נשים, לא, שבע.
‫אני ספרתי שמונה.
‫וזה רק בגלל שהוא בדרכים. ‫בבית יש לו יותר.
‫האמן לי, ידידי, ‫נשים רבות הן יתרון גדול.
‫יום אחד אני מקווה שאמצא אישה. ‫-אישה אחת!
‫אל אחד, את זה אני יכול להבין. ‫אבל אישה אחת, זו ברבריות.
‫זו קמצנות.
‫האם האוכל לא ערב לחכך? ‫-בהחלט.
‫תודה, תודה.
‫ושמע בעצתי, ידידי, ‫קנה לעצמך כמה נשים.
‫כעת עליי לומר "לילה טוב" ‫ליפהפיות שלי.
‫לפני שהן עולות על יצוען, ‫הן נעשות חסרות סבלנות וקנאיות.
‫הן מחכות לראות את מי אחבק.
‫אפרד ממך, אם כן. ‫-לא, לא, לא, הישאר.
‫אני רוצה שתראה אותן.
‫בואו, ילדיי. בואו.
‫הם מתביישים מפני זרים.
‫בואו!
‫בואו, אל תחששו. בואו.
‫זהו, ילדיי.
‫הם צאצאי הסוסים הערביים ‫של ראשוני הפרעונים.
‫קראתי להם בשמות הכוכבים.
‫בוא, אנטארס.
‫אתה האיטי מכולם, אבל יכול ‫לרוץ יום שלם בלי להתעייף.
‫מה? כן, כן.
‫כן, גם אני אוהב אותך. ‫אנטארס הטוב שלי.
‫בוא, ריג'ל.
‫שנינו סעדנו את לבנו ‫והחיים יפים.
‫ריג'ל הטוב שלי.
‫כן, אתה כבר עייף.
‫עבדת קשה היום, מה?
‫כן, תוכל ללכת לישון בעוד רגע.
‫לילה טוב. ‫לילה טוב, אוצר שלי.
‫לאט לאט, אלדברן. ‫לא שכחתי אותך.
‫לא. אתה המהיר מכולם, ‫אבל אסור לך לסטות מהמסלול.
‫לא ראיתי סוסים מובחרים מהם, ‫אפילו ברומא.
‫אתה צריך לראות ‫את אימא שלהם, מירה.
‫לא הבאתי אותה, ‫אנשיי אינם יכולים להיפרד ממנה.
‫בסדר, בסדר.
‫התחבבת עליהם. ‫והם אינם מתמסרים בקלות.
‫בואו, אנטארס, ריג'ל, כבר מאוחר.
‫אלטאיר, אלדברן, לכו לישון.
‫אתם צריכים להיות חזקים ומהירים.
‫לכו, ילדיי. לכו לכם.
‫כשיגיעו לירושלים הם יתחרו ‫ברוכבים הטובים בעולם,
‫ובראשם, אלוף המזרח, הטריבון ‫מסאלה והשדים השחורים שלו.
‫הוא אינו בוחל ‫בשום אמצעי כדי לנצח.
‫מסאלה? בזירה? ‫-כן.
‫הכרת אותו?
‫אני מכיר אותו.
‫אך אולי אינך מחבב אותו.
‫יהודה בן חור, ‫אנשיי מייחלים לאיש,
‫שיוביל אותם לניצחון על מסאלה.
‫אתה יכול להיות האיש הזה,
‫תוכל לרמוס את גאוותו ‫בעפר הזירה.
‫ראית את הסוסים שלי. ‫הם זקוקים לרכב הראוי להם,
‫שישלוט בהם באהבה, ולא בשוט. ‫למענו, הם ירוצו במהירות הרוח.
‫זה בלתי אפשרי.
‫מה חבל.
‫חשוב על כך, ‫להכניע את גאוותו,
‫לבזות את הטריבון ‫לעיני האנשים שהשפיל עד עפר.
‫תאר לך, לספוג מפלה ‫והשפלה מידי יהודי!
‫אני יודע שזה בלתי אפשרי.
‫אבל האין זה חזון משובב נפש?
‫האין הוא משרת את מטרתך?
‫עליי לטפל במסאלה בדרכי.
‫ודרכך היא להרוג אותו.
‫אני רואה את המבט הנורא בעיניך.
‫לא משנה מה עולל לך, ‫אינך רשאי לקפד את פתיל חייו.
‫הוא יבוא על עונשו בבוא העת.
‫איני מאמין בנסים.
‫אבל החיים הם נס.
‫מדוע אינך נכנע לרצון האל?
‫אינך מאמין בנסים.
‫אך אלוהים דיבר אליי ‫מתוך החשכה,
‫וכוכב האיר את דרכי ‫לכפר ששמו בית לחם,
‫שם מצאתי ילד בן יומו באבוס.
‫ואלוהים חי בילד הזה.
‫כעת הוא אדם בוגר, ‫המוכן למלא את שליחותו.
‫לכן חזרתי לכאן,
‫כדי להיות קרוב אליו ‫כשיתגלה בקרבנו.
‫הוא קרוב.
‫הוא ראה את שקיעת השמש הערב, ‫ממש כמונו.
‫אולי הוא ניצב ‫בפתח בית או בראש גבעה.
‫אולי הוא רועה צאן,
‫סוחר, דייג.
‫אבל הוא חי...
‫וחיי כולנו, מעתה ואילך, ‫יהיו טבועים בחותמו.
‫דרכים רבות ‫מובילות לאלוהים, בני.
‫אני מקווה שדרכך ‫לא תהיה קשה מדי.
‫אני מוכן לשינה.
‫בלתזר הוא איש טוב.
‫אבל עד שכל בני האדם יהיו כמוהו, ‫עלינו להשחיז את חרבותינו.
‫ולדבוק במטרותינו.
‫לכן עליי לעזוב אותך.
‫מחשבה אחת אחרונה.
‫בזירה אין חוקים.
‫רבים מקפחים את חייהם.
‫אני מקווה לראותך שוב.
‫משי דמשקאי משובח.
‫אסתר?
‫זה יהודה.
‫יהודה...
‫אתה חי. ‫-אסתר.
‫אתה חי.
‫מה את עושה פה? ‫מה קרה?
‫אני כאן.
‫אני איתך.
‫היכן אביך?
‫ביום שלקחו אותך, עצרו אותו.
‫עינו אותו.
‫כשהשתכנעו שהוא אינו ‫מסתיר דבר, הם שחררו אותו.
‫מאז אנחנו חיים כאן, בהיחבא.
‫לא חזרתם לאנטיוכיה?
‫לא.
‫הרומאים לקחו הכול. ‫לא נותר לנו דבר שם.
‫אסתר...
‫היכן אמי ואחותי?
‫אסתר.
‫תן לי לספר לו ראשונה.
‫אבא.
‫אבא, משהו נפלא קרה.
‫יהודה בן חור חי. ‫-יהודה...
‫הוא בא הביתה. הוא כאן.
‫יהודה.
‫יהודה בן חור.
‫ידידי היקר.
‫תן לי להביט בך.
‫תן לי לראות אותך.
‫כן, כן. זה נכון.
‫הודו לאל על חסדו.
‫היכן הן?
‫מאז אותו יום נורא,
‫לא שמענו מהן.
‫לא היית צריך להיות נאמן מדי.
‫אל תרחם עליי, אדון יהודה.
‫למעשה, אני חזק כפליים משהייתי.
‫זה מלוך, העזר כנגדי. ‫נפגשנו בבור הכלא במצודה.
‫שחררו את שנינו באותו היום.
‫מלוך - כרות לשון, ‫ואני - ברגליים משותקות.
‫מאז אני משמש לו כפה וכלשון,
‫והוא משמש כרגליי.
‫יחד, אנחנו גבר שבגברים.
‫ידידי היקר.
‫היא אמרה כל הזמן שתחזור.
‫היא לא איבדה תקווה מעולם.
‫קיוויתי שתחזור, ‫אך לא האמנתי בכך.
‫אני רואה שכל מעייניך נתונים ‫להצלת אמך ואחותך.
‫אך מה אם זה בלתי אפשרי?
‫כשמטרה אחת נכזבת, ‫חשוב שתהיה לך אחת אחרת.
‫רוב הונך שמור ‫במקום בטוח, יהודה.
‫הם לא הצליחו לחלץ מפי ‫את מקום מחבואו.
‫הוא עדיין שם,
‫כדי לקנות כלי מלחמה ‫ולהרוג ברומאים.
‫לא לשם כך חזרתי.
‫יהודה, הן מתו.
‫ארבע שנים. איש אינו יכול ‫לחיות זמן כה רב בצינוק.
‫מי חי יותר משנה ‫כעבד בספינת משוטים?
‫כן, זה נכון.
‫יהודה בן חור.
‫חזרת אלינו ‫והחזרת לי את האמונה.
‫יהודה, הייתי רוצה לצחוק שוב.
‫הבה נצחק. ‫-עוד נצחק.
‫שוב תשרור שמחה בבית הזה.
‫עוד נחגוג בין עיי החורבות.
‫אני אקח אותו.
‫עמדנו כאן בעבר.
‫לפני זמן רב.
‫ארבע שנים חלפו.
‫אבל כעת נדמה כאילו...
‫היה זה אתמול.
‫אני אמרתי לך:
‫"אלמלא היית מאורסת, ‫הייתי מנשק אותך לאות פרדה".
‫"אלמלא הייתי מאורסת,
‫"לא היינו צריכים להיפרד".
‫איני מאורסת.
‫מדוע לא התחתנת?
‫אבי היה זקוק לי.
‫וכמו כן...
‫אני עדיין עונד אותה.
‫אמרתי שאענוד אותה עד שאפגוש ‫את מי שתהיה רעייתי.
‫היא הפכה לחלק מכף ידי.
‫אם מסאלה ידע שאתה כאן...
‫הוא חייב לדעת.
‫הוא ידע היכן הן.
‫ואם תגלה...?
‫אם מסאלה יאמר לך שהן מתו... ‫-הוא יצטער שהן אינן בין החיים.
‫ראיתי מה שנאה יכולה לעולל.
‫היא בוערת בנפשו של אבי.
‫אבל שמעתי על רב צעיר ‫שאומר שהמחילה גדולה
‫והאהבה חזקה מן השנאה.
‫אני מאמינה בכך.
‫אסתר. ‫-יהודה.
‫שמור על עצמך.
‫התרחק ממסאלה.
‫רק אם אוכל להפסיק ‫לחשוב ולהרגיש.
‫טרם הגיעה השעה לכך.
‫האבן שנפלה מגג הבית ‫לפני שנים ממשיכה ליפול.
‫אלא שהפעם לא ישלחו אותך ‫לחתור בספינה.
‫הפעם יחסלו אותך.
‫יהרגו אותך.
‫טריבון, ברכות מקווינטוס אריוס. ‫הוא מבקש לפגוש אותך.
‫הקונסול כאן? ‫-זה קווינטוס אריוס הבן.
‫הודה לו בשמי. ‫שלח אותו אליי.
‫לא ידעתי שיש לקונסול בן. -שמעתי ‫עליו, הוא אלוף מירוצי המרכבות.
‫מדוע בא לכאן ‫והביא לי מתנות?
‫אולי הוא יתחרה בך במירוצים. ‫-הבט.
‫מתנה מרהיבה.
‫מאיש שלא פגשתי מעודי.
‫טעות בידך, מסאלה.
‫יהודה.
‫איזה כישוף רקחת כדי לשאת ‫את שמו של קונסול רומאי?
‫אתה היית המכשף, מסאלה.
‫אתה דנת אותי ‫לעבדות בספינת משוטים.
‫כשהספינה טבעה, ‫הצלתי את חייו של הקונסול.
‫אתה מזהה את חותמו?
‫כעת חזרתי הביתה,
‫כפי שנשבעתי.
‫מתנתך הולמת להפליא, ‫אריוס הצעיר.
‫אתה מציע ‫שאשתמש בה נגד עצמי?
‫מה עלה בגורל אמי ואחותי?
‫איני עוקב אחר גורלם של אסירים.
‫מצא אותן, מסאלה.
‫השב אותן אליי ‫ואשכח את הנדר שנדרתי
‫בכל פעם שחתרתי במשוט, ‫שאליו כבלת אותי.
‫איני נציב יהודה. ‫אני זקוק לאישורו של גראטוס.
‫אז השג אותו!
‫אחזור לכאן מחר.
‫אל תאכזב אותי, מסאלה.
‫מה עלה בגורלן?
‫עברו כמעט חמש שנים. ‫אתה חושב שהן עוד בחיים?
‫גש למצודה וברר, דרוסוס.
‫ואם הן מתות? ‫-אז הן מתות!
‫"מרים, אישה. תרצה, בת".
‫כן, אלה השתיים. הן בחיים?
‫האגף המזרחי,
‫הקומה התחתונה.
‫תא מספר 2. ‫הסוהר ידע.
‫מים...
‫הוציאו אותי מכאן...
‫מתי ראית אותן בפעם האחרונה? ‫-מעולם לא.
‫ואני כאן שלוש שנים. ‫אבל הן חיות.
‫האוכל נעלם.
‫מצורעות!
‫חייבים להוציא אותן מהעיר ‫ולשחרר אותן מיד.
‫לאחר מכן נטהר את התא באש.
‫יש שם מישהו?
‫יש שם מישהו.
‫מי אתן?
‫אל תתקרבי.
‫מי אתן?
‫אסתר.
‫זו מרים.
‫מרים...
‫מרים?
‫הישארי במקומך.
‫חזרתן הביתה.
‫אל תתקרבי, אסתר.
‫אנחנו מצורעות.
‫הו, אסתר.
‫תרצה.
‫אסתר...
‫האם יהודה חי?
‫כן, הוא חי.
‫הוא כאן.
‫היכן?
‫הוא מחפש אתכן.
‫עליי למצוא אותו ולספר לו.
‫לא! ‫-לספר לאבי.
‫לא.
‫אל תספרי לאיש.
‫אנחנו הולכות לעמק המצורעים.
‫לא נשוב.
‫אבל חייבים לספר ליהודה.
‫לא.
‫אנא.
‫לא ראיתי את פניו.
‫האם הם השתנו?
‫לא, הוא לא השתנה.
‫הוא...
‫הוא לא השתנה.
‫את אוהבת אותו, אסתר.
‫הבטיחי לי,
‫הישבעי באהבתך אליו,
‫שלא תספרי לו לעולם ‫שראית אותנו.
‫הוא לא ידע לעולם?
‫מוטב שיזכור אותנו כפי שהיינו.
‫הבטיחי לי.
‫איני יכולה לקוות ליותר מכך.
‫רק לזה.
‫אני מבטיחה.
‫באתי על סיפוקי.
‫חכו.
‫בטוחני שמסאלה ‫יגלה מה עלה בגורלן.
‫אני מתפלל שהן בחיים ‫ושמסאלה ישחרר אותן.
‫הוא ישחרר אותן.
‫הוא רוצה לחיות.
‫הוא לא יכול לשחרר אותן, יהודה.
‫למה את מתכוונת?
‫ראיתי אותן.
‫ראית אותן?
‫היכן?
‫מתי ראית אותן?
‫הן מתו.
‫מתי?
‫מתי? מתי?!
‫בכלא.
‫כשחיכיתי לחדשות מאבי.
‫מדוע לא סיפרת לי?
‫לא יכולתי לספר לך.
‫גם לא לך, אבא.
‫פחדתי שאם תפגוש את מסאלה...
‫יהודה, מסע החיפושים שלך הסתיים.
‫הוא נגמר.
‫נגמר?
‫יהודה. ‫-נגמר?
‫יהודה, שכח, שכח, ‫שכח את מסאלה. חזור לרומא.
‫"הפסקה"
‫רבותיי.
‫קצינים.
‫מגיני האימפריה הרומית הגדולה.
‫אני יכול להיכנס?
‫כמובן, שיח'.
‫איזה כבוד בלתי צפוי.
‫הטריבון הנכבד אדיב ביותר.
‫וכעת, לשאלה שכולכם ‫שואלים את עצמכם,
‫מה מעשיי כאן?
‫כידוע לכם, אני מהמר.
‫המשחקים בפתח.
‫סוסיי הלבנים יתחרו בסוסים ‫השחורים הלא מנוצחים של הטריבון.
‫אני אהמר על סוסיי המסכנים.
‫בלי מגבלות?
‫רשום אותי ראשון, שיח'! ‫-ואותי!
‫מה התנאים? ‫-רק רגע, בבקשה,
‫רבותיי, מגיני הקיסרות ‫רחבת הידיים.
‫האם אוכל לשבת תחילה?
‫שב, שכב. ‫על כמה אתה מהמר?
‫כן, בוא נשמע! ‫-תנו לערבי לשבת.
‫ספסל, מהר!
‫תודה.
‫עכשיו. ‫-1,000 דינר.
!2,000 ‫-רשום אותי!
‫רוחכם טובה עליכם, אבל התאזרו ‫בסבלנות. יש די זמן וכסף לכולם.
‫תחילה, רבותיי, הסיכויים.
‫הטריבון זכה פעמים רבות. ‫סיכויי ההימור צריכים להיות בהתאם.
‫ובכן, איזה יחס תרצו, רבותיי?
‫2 ל-1.
‫רומאים אצילים, ‫בני הטיבר, שליטי תבל,
‫היכן האומץ והתעוזה שהפכו ‫את רומא לשליטת העולם?
‫אני יכול לקבל סיכויים ‫טובים יותר בכל קרן רחוב.
‫3 ל-1.
‫בל נתמקח. נהיה הוגנים.
‫הטריבון ניצח בזירה ‫ארבע פעמים בארבע שנים.
‫ההגינות מחייבת... ‫-רק רגע.
‫אנחנו יודעים שיש לך סוסים טובים, ‫אבל מי הרכב שלך?
‫לא אמרתי לכם? ‫שכחן שכמותי.
‫הנסיך לבית חור.
‫יהודה בן חור.
‫הנסיך לבית חור?
‫הוא נידון לשירות בספינת משוטים ‫לפני שנים. -הוא חזר.
‫חזר? לא ייתכן.
‫טיבריוס האלוהי ‫רחום וחנון כתמיד.
‫ובכן?
‫איש לא יהמר על הטריבון האציל ‫מול יהודי, עבד בספינת משוטים?
‫אולי טעיתי כשבאתי לכאן.
‫אתה, טריבון...
‫האם תיתן לי יחס של 4 ל-1?
‫4 ל-1.
‫יפה. ‫-כל הכבוד, מסאלה.
‫4 ל-1, שיח'. ‫ההבדל בין רומאי ליהודי.
‫או ערבי.
‫דברים כדרבנות.
‫עכשיו נקבע את סכום ההימור. ‫אני אהמר על...
‫אלף כיכרות זהב?
‫-כן, אלף כיכרות זהב.
‫כמובן, אם זה יותר מדי...
‫נתערב על אלף כיכרות.
‫מוסכם.
‫טפל בהם היטב. ‫הם הרוויחו זאת ביושר.
‫אתם סוסים טובים.
‫הלוואי שבני האדם ‫היו טובים כמוכם.
‫זכור, אלטאיר,
‫תשע הקפות מסביב לזירה.
‫אלדברן.
‫ריג'ל, שמעת?
‫תשע נשמות.
‫ידידי קל הרגליים.
‫אסור לך לנצח בהקפה הראשונה.
‫תנצח בהקפה האחרונה.
‫אסור לך לנצח לבד. ‫עליך לחכות לאחרים.
‫היה יציב, אנטארס.
‫כמו סלע.
‫אתה תהיה העוגן שלנו.
‫לא האמנתי שיאהבו אחר ‫כפי שהם אוהבים אותי.
‫הם אימצו אותי ‫אל חיק משפחתם.
‫נוחו היטב, אלופים שלי.
‫מחר נגיע העירה.
‫ואז, יהודה, אם תביס את מסאלה ‫לעיני הנציב החדש,
‫השמועה תתפשט ברחבי האימפריה ‫כאש בשדה קוצים.
‫פונטיוס פילטוס כבר כאן?
‫כן, והוא מוכן לדוש אותנו בעקביו.
‫אך אתה תראה לו ‫למה מסוגלים בני הארץ הזו.
‫אני יודע רק ‫שאני מתחרה במסאלה.
‫חפש את הרתמה!
‫התר את הרצועה!
‫סלח לי, אלוהים, על שאני ‫מבקש נקמה, אך דעתי נחושה.
‫אני מפקיד את חיי בידיך. ‫עשה בי כרצונך.
‫מגן דוד.
‫שיאיר לבני עמך ‫ולבני עמי כאחד,
‫ויעוור את עיני הרומאים.
‫הם מוכנים.
‫הירגעי!
‫מספר חמש.
‫היכן מספר חמש?
‫הגיע הרגע, יהודה. ‫הקרב יוכרע בינינו עכשיו.
‫אכן, הגיע הרגע.
‫יהודה.
‫הבט, הוא נוהג במרכבה יוונית.
‫יהודה, היזהר. ‫אל תיתן לו להתקרב אליך.
‫יחי יופיטר! ‫הענק לי ניצחון.
‫שמרו על קו ישר! ‫הישארו במקומותיכם!
‫היזהר, טיפש!
‫איזו שורה! ‫סוסים כה יפים!
‫אזרחים...
‫ברוכים הבאים למירוצים, ‫בשם הקיסר שלכם, טיבריוס האלוהי.
‫אנו מקדישים אותם לתהילתו...
‫ולתהילתה של רומא,
‫שכולכם חלק ממנה.
‫ניתן כבוד ויקר למתחרים היום.
‫הם באו לכאן מאלכסנדריה,
‫מסינה,
‫מקרתגו,
‫מקפריסין,
‫מרומא,
‫מקורינתוס,
‫מאתונה,
‫מפריגיה
‫ומיהודה.
‫הטוב שבהם יעוטר בכתר הניצחון.
‫המירוץ מתחיל.
‫יחי הקיסר!
‫קדימה, קדימה!
‫חזיר רומאי!
‫הצדיעו.
‫איזה ניצחון כביר.
‫אתה האל האמיתי היחיד של העם.
‫לעת עתה.
‫הרשה לנו לסגוד לך.
‫אני מכתיר את אלוהיהם.
‫אני אשלח לקרוא לך. ‫קיבלתי הודעה מרומא.
‫חיים ארוכים, אריוס הצעיר, ‫ודע לחיות אותם בתבונה.
‫איננו יכולים לחכות, טריבון.
‫הוא יבוא. הוא...
‫איננו יכולים לחכות עוד, טריבון.
‫הוא יבוא!
‫הוא יבוא.
‫שלחתי לקרוא לו, והוא יבוא.
‫אם ברצונך להישאר בחיים, ‫עלינו להתחיל מיד, טריבון.
‫אתה מבין?
‫לכרות את רגליי?
‫עוד לא. ‫לא לפני שאראה אותו.
‫לא אקבל את פניו בחצי גוף.
‫לא!
‫אמרתי לך, דרוסוס. ‫אמרתי לך.
‫הנה הוא.
‫ניצחון מוחץ, יהודה.
‫זכית במירוץ. ‫השמדת את האויב.
‫איני רואה אף אויב.
‫מה אתה רואה?
‫גוף מרוטש של חיה בזויה?
‫עודני גבר מספיק ‫כדי שתשנא אותי.
‫תן לי לעזור לך.
‫אתה חושב שהן מתות, ‫אמך ואחותך.
‫מתות. והמירוץ נגמר.
‫הוא לא נגמר, יהודה.
‫הן לא מתות.
‫היכן הן?
‫היכן הן?!
‫חפש אותן...
‫בעמק המצורעים.
‫אם תצליח לזהות אותן.
‫הוא נמשך.
‫הוא נמשך, יהודה.
‫המירוץ...
‫המירוץ לא נגמר.
‫האם יש דרך למטה?
‫יצאת מדעתך? ‫הסתלק מכאן.
‫בן אדם.
‫אני מחפש שתי נשים, ‫אם ובתה.
‫יש כאן נשים רבות.
‫ממשפחת חור.
‫אין לנו שמות כאן.
‫בשבילן?
‫מדוע אמרת לי שהן מתו? ‫-זו הייתה בקשתן.
‫אל תבגוד באמון שנתנו בי. ‫האם תעשה זאת למענן?
‫לא לראות אותן?
‫הן באות.
‫יהודה, אהוב אותן באהבה ‫הראויה להן. אל תביט בהן.
‫הנח להן, כאילו לא באת ‫לכאן מעולם. אנא, יהודה!
‫השלום ליהודה?
‫האם הוא מאושר?
‫כן, הוא בריא ושלם.
‫תנוח דעתך.
‫הוא בריא ושלם, מרים.
‫אלוהים יברך אותך.
‫הן הלכו.
‫אנחנו יכולים לחזור.
‫לחזור לאן?
‫יהודה, נותרה להן ברכה אחת.
‫המחשבה שאתה ‫זוכר אותן כפי שהיו...
‫וחי את חייך.
‫שכח את המקום הזה.
‫לשכוח אותו?
‫הן חיות כאן כמו בקבר.
‫אבל מה אתה יכול לעשות? ‫-לתקן את מה שקלקלת.
‫איך יכולת לתת להן לבוא לכאן? ‫אני חייב לראות אותן.
‫לא, יהודה, בבקשה! יהודה!
‫חשוב, יהודה, חשוב! ‫לבן יישבר, אם יראו אותך.
‫יהודה! יהודה.
‫הוא כאן. מצאתי אותו. ‫הילד היה לגבר.
‫והגבר, אני יודע זאת כעת, ‫הוא בן אלוהים.
‫ההבטחה התממשה.
‫בלתזר המאושר. ‫תפילת חייך נענתה.
‫תפילת חיי נענתה.
‫אלוהים נענה לה.
‫בוא. בוא אתי.
‫כשהרומאים הצעידו אותי לצור,
‫כמעט מתי בצמא.
‫איש אחד השקה אותי מים.
‫נשארתי בחיים.
‫הייתי צריך לשפוך ‫את המים ארצה!
‫לא.
‫עודני צמא.
‫בוא ושמע.
‫עוד לא גמרתי את עסקיי עם רומא.
‫אתה מתעקש למות.
‫היה שלום, יהודה.
‫שלחת לקרוא לי?
‫אני מקווה שאני מביא ‫סיום ראוי לניצחונך.
‫בפי הודעה מאת אביך, הקונסול.
‫אני מכבד אותו. ‫-גם אתה ראוי לכבוד.
‫מהיום אתה אזרח רומי.
‫אין לך מה לומר?
‫שבתי זה עתה מעמק צורים,
‫שם חיות אמי ואחותי ‫את שארית חייהן האומללים.
‫בפקודת רומא, ‫מצורעות, מנודות בלא תקווה.
‫שמעתי על כך. ‫עוול כבד נעשה להן, לצערי.
‫הן בשר מבשרי, הנציב פילטוס. ‫חותמה של רומא כבר טבוע בו.
‫מסאלה מת. ‫הוא בא על עונשו.
‫לא היה זה מעשה ידי מסאלה. ‫הכרתי אותו, היטב.
‫לפני שהאכזריות של רומא ‫הרעילה את דמו.
‫רומא הרסה את חייו של מסאלה ‫כפי שהרסה את חיי משפחתי.
‫במקום שבו ישנה גדולה, ‫ממשל חזק או כוח גדול,
‫אפילו רגש עז ‫או חמלה גדולה,
‫גם השגיאות גדולות.
‫אנו מתקדמים ולומדים מטעויות.
‫רומא ניאותה לקשור את גורלה ‫בגורלך ולהבטיח לך עתיד מזהיר.
‫ישנם קולות אחרים.
‫קולו של אריוס, למשל, ‫הממתין לך ברומא.
‫הוא יאמר לך, ‫אם יורשה לי לדבר בשמו,
‫לא להקריב את חייך לשווא, ‫בשל טינה ישנה
‫או נאמנויות חסרות תוחלת.
‫אין דבר כזה חופש מוחלט.
‫אדם בוגר יודע ‫באיזה עולם הוא חי.
‫ולפי שעה, העולם הוא רומא.
‫בטוחני שאריוס הצעיר ‫יבחר בעולם הזה.
‫אני יהודה בן חור.
‫בעודי פוסע על הרצפה הזאת, ‫מלא פי דברי ידידות...
‫לבנו של אריוס.
‫אך בעלותי במדרגות הללו, ‫אני ידו השלוחה של הקיסר,
‫המוכנה להשמיד ‫את כל המערערים על סמכותו.
‫יש הרבה קנאים ‫ושאפתנים קטנים...
‫המבקשים לשבש ‫את סדרי השלטון הרומי.
‫הם רואים בך את מנהיגם.
‫הם נושאים את מבטם אליך,
‫האל האמיתי היחיד שלהם, ‫כפי שקראתי לך.
‫אם תישאר כאן, ‫תהיה חלק מהטרגדיה הזו.
‫אני כבר חלק מהטרגדיה הזו.
‫החזר את הטבעת הזו לאריוס.
‫אני מכבד אותו ‫מכדי שאמשיך לענוד אותו.
‫גם למען אריוס, ‫לא אוכל להגן עליך
‫מפני אסון אישי, ‫אם תישאר כאן.
‫אתה מסוכן מדי.
‫לך, יהודה.
‫שמעת את אשר בפי.
‫יהודה.
‫הו, יהודה!
‫פחדתי שלא תחזור.
‫פחדתי ממה שיקרה לך.
‫אבל הנה אתה כאן.
‫אביך מחכה לי.
‫היכן הוא?
‫מה אתה מתכוון לעשות?
‫הו, יהודה.
‫לך לנוח, לישון.
‫תן שלווה ומרגוע לנפשך ‫לכמה שעות, הלילה.
‫שלווה?
‫אהבה ושלווה.
‫את חושבת שאיני מייחל להן ‫בדיוק כמוך?
‫היכן הן?
‫לו שמעת את האיש מנצרת...
‫נבואתו של בלתזר.
‫הוא יותר מכך.
‫קולו נישא בתקיפות שקטה.
‫לא היה זה קול רגיל.
‫הוא אינו אדם רגיל.
‫הוא אמר, "אשרי הרחמנים,
‫"כי הם ירוחמו.
‫"אשרי רודפי שלום,
‫"כי בני אלוהים ייקרא להם".
‫בני אלוהים?
‫בעמק הבכא שבו עזבנו אותם?
‫כל אדם ביהודה טמא הוא ‫ויישאר טמא,
‫עד אשר נטהר את גופנו ‫מהקליפות ומהזוהמה
‫של חיי השעבוד.
‫אין לנו חיים אחרים, ‫עלינו לטהר את הארץ.
‫בדם? ‫-כן, בדם!
‫יש חוק נצחי.
‫שפיכות דמים מולידה שפיכות ‫דמים, כפי שכלבים מולידים כלבים.
‫מוות מחולל מוות,
‫כפי שעופות דורסים ‫מתרבים עם בני מינו.
‫אבל הקול ששמעתי היום ‫על ההר אמר:
‫"אהבו את אויביכם.
‫"היטיבו לרודפיכם".
‫כדי שבני בנינו שייוולדו ‫בארץ הזו יסבלו כמונו.
‫כמו הסבל שאתה גורם לנו עכשיו.
‫האם לא נישא דבר יחד?
‫אפילו לא אהבה?
‫בכל רגע שאני נושם...
‫אני מרגיש אותך בלבי.
‫אבל אני יודע...
‫שכל מה שאעשה מעתה ואילך
‫יגרום לך כאב ‫שכמותו לא ידעת מעולם.
‫מוטב שלא תאהבי אותי.
‫אהבתי את יהודה בן חור. ‫מה קרה לו?
‫הפכת לדבר ‫שאותו ביקשת להשמיד...
‫גומל רעה תחת רעה. ‫השנאה הפכה את לבך לאבן.
‫כאילו שהפכת למסאלה.
‫איבדתי אותך, יהודה.
‫אל תתקרבי יותר.
‫מה את עושה כאן?
‫חיכיתי לך כאן אמש.
‫חיכיתי כל הלילה. ‫מה קרה?
‫היכן תרצה?
‫השאירי את האוכל.
‫אני מתקרבת. אל תפחדי.
‫מה את עושה? ‫-אל תפחדי.
‫שמעתי שוב את האיש מנצרת.
‫הוא פותח את פיו ‫ואלוהים מדבר מגרונו.
‫לא... -איני יכולה לשאת ‫את המחשבה שלא תכירי
‫את היד המושטת אלינו ‫ומשכינה שלום.
‫הוא הולך לירושלים. ‫נוכלו למצוא אותו שם.
‫קראי לתרצה ‫ונלך למצוא אותו יחד.
‫תרצה גוססת.
‫השאירי את האוכל ולכי.
‫זה יהודה!
‫מדוע סיפרת לו?
‫כן, יהודה, כן!
‫אל תתקרב, אנא, אל תתקרב.
‫אימא.
‫חכי, אימא. חכי.
‫תן לי לדבר איתך.
‫בבקשה...
‫אל תתקרב, בבקשה.
‫לא, יהודה. בני, לא.
‫אימא, תני לי לראות את תרצה.
‫תרצה גוססת.
‫יהודה, אם הן יפגשו ‫את ישוע מנצרת,
‫הן ידעו שהחיים נצחיים,
‫ושבעלי אמונה ‫אינם צריכים לחשוש מהמוות.
‫אני אקח אותן אליו.
‫לא!
‫אלוהים, לא!
‫לא, לא, בני היקר.
‫אימא...
‫היכן תרצה?
‫יהודה, לא.
‫אסור לך ללכת אליה, בני היקר.
‫אנא.
‫בני היקר.
‫אני פוחדת.
‫אין סיבה לפחוד.
‫יש בעולם דברים ‫שאינם ידועים לנו.
‫תרצה, זה יהודה.
‫לא, לא. לא, יהודה.
‫לא, יהודה. לא...
‫נדבה לעיוורים.
‫מדוע הרחובות שוממים? ‫-כולם הלכו למשפט.
‫משפט? מי נשפט?
‫הרב הצעיר מנצרת. ‫הם רוצים להוציאו להורג.
‫לא ייתכן. ‫-נדבה?
‫מה הוא עשה?
‫כלום, למיטב ידיעתי. ‫לעיוורים, לעיוורים.
‫עזרה לעיוורים.
‫ראו, מצורעים! ‫-מצורעים!
‫הסתלקו מכאן! הסתלקו!
‫לכו מכאן!
‫מצורעים! מצורעים!
‫כיצד ייתכן הדבר?
‫אני מכיר את האיש הזה.
‫מישהו מוכן לעזור לו?
‫רחמו עליו.
‫רחמים...
‫הוא מתייסר בכאב...
‫אך מבט כה שלו.
‫שמרי עליהן, אסתר.
‫אנחנו חייבות לחזור.
‫הבאתי אתכן לכאן...
‫קיוויתי...
‫לא נכשלת, אסתר.
‫יחי מלך היהודים!
‫מסע חיפושיך ‫הביא אותך לכאן, בלתזר.
‫הוא נתן לי מים...
‫ורצון לחיות.
‫על שום מה הוא נענש כך?
‫הוא קיבל על עצמו ‫לשאת את חטאינו.
‫הוא אמר שלשם כך נולד,
‫באותה אורווה,
‫שבה ראיתיו בראשונה.
‫לשם כך הוא בא לעולם.
‫למוות הזה?
‫להתחלה הזו.
‫חייתי זמן רב מדי.
‫כאילו שנשא בצלב שעל גבו...
‫את ייסורי העולם כולו.
‫כה נורא, ‫אך אם זאת, מדוע...
‫איני פוחדת עוד?
‫סערה מתקרבת.
‫חשכה מסתורית...
‫אך עדיין יום.
‫חייו תמו.
‫מה זה?
‫הקריעה הזו...
‫כואב לי!
‫גם לי.
‫מרים!
‫מרים.
‫את רואה את כף ידך?
‫תרצה.
‫מרים.
‫תרצה!
‫כמעט בו ברגע ‫שנפח את נשמתו,
‫שמעתי אותו אומר, ‫"אבי, סלח להם,
‫"כי אינם יודעים מה הם עושים".
‫אפילו אז.
‫והרגשתי כאילו קולו ‫עקר את החרב מידי.
‫"הסוף"
‫"בן חור"
‫עברית: שלומי שורצולד
‫הפקת כתוביות: ‫אולפני אלרום