:הביא תיקן וסנכרן F-U-Z אבי מצוות
- מחנה ברגן-בלזן, גרמניה -
"מרגוט פרנק" 1926-1945
"אנה פרנק" 1929-1945
?אנה, מי היית"
הלוואי שהייתי יודעת את כל" ".הסיפור שלך. נאציזם. שואה
,1944 ביום שבת, 15 ביולי :אנה כתבה
,קיטי היקרה"
בלתי אפשרי ממש" שאבנה את חיי
.על בסיס של כאוס, סבל ומוות"
אני רואה שהעולם" .הופך לאט לישימון
אני שומעת את הרעם המתקרב" .שיום אחד יהרוס גם אותנו
אני מרגישה" .את הסבל של מיליונים
,אבל כשאני מביטה לשמים"
אני מרגישה משום מה" ,שהכול ישתנה לטובה
,שגם האכזריות הזאת תסתיים"
.ששלום ושלווה יחזרו"
בינתיים, עליי להיאחז" .באידיאלים שלי
אולי יגיע היום" .ואוכל להגשים אותם
."שלך, אנה מארי פרנק"
"מרכז תיעוד" - ברגן-בלזן, גרמניה -
?על מה חלמת" ?למה ייחלת
.אני רוצה להבין" ".יומן. ידע
,כשהתמונה הזאת צולמה
אנה, ילדה יהודית ,13 כמעט בת
לא הייתה מודעת .למה שהיא תתמודד איתו
היא לא ידעה שהיא תבלה שנתיים מחייה
,במסתור בבית הזה באמסטרדם
ובקושי תוכל לראות את השמים .או לנשום את האוויר
.החופש יימנע ממנה
היא תסתתר כאן עם משפחתה .כדי להימלט מהנאצים
,כאן היא תפחד
אבל היא תחיה, תגדל ותכתוב יומן
.לחברה דמיונית בשם קיטי
.1944 יום רביעי, 5 באפריל"
,קיטי היקרה"
אני צריכה שיהיה לי משהו" חוץ מבעל וילדים
.שאוכל להקדיש את עצמי אליו"
אני לא רוצה לחיות לשווא" .כמו רוב האנשים
אני רוצה להועיל" .או להביא הנאה לכל האנשים
.גם לאלה שלא פגשתי מעולם"
אני רוצה להמשיך לחיות" ."גם אחרי מותי
,ב-4 באוגוסט, 1944
.היא נעצרה וגורשה
,היא נעלמה
עם עוד מיליון וחצי .ילדים ובני נוער אחרים כמוה
"אנה פרנק - סיפורים מקבילים"
.אנה הכירה את הרשע הזה ,אף אחד לא יכול לשכוח אותו
כי הוא ממשיך להשפיע .על השורדים
,גם אצל הילדות האלה ,שבניגוד לאנה, עדיין חיות
וכעת הן .העדות האחרונות לשואה
אני מדמיינת ,את השערים נפתחים לרווחה
,את הרעש של שערי הברזל
וטורים אינסופיים של אנשים
- אריאנה סורני - .צועדים למקלחות ולא יוצאים
.זה מה שקרה לנו אחר כך
,שמענו את הרעש של האלות .את חבטת האלות
הם הכו אותנו :ואמרו לנו
- שרה ליכטשטיין-מונטרד - .תיכנסו בדלת ותצאו מהארובה
קרונות בקר מזכירים לי
.שעמדנו בהם, נסענו בהם
- הלגה וייס - .הזיכרונות האלה תמיד איתי
,הצבעים שאני רואה אם אני עוצמת את עיניי
הם הלבן של השלג .והלבן של הגוויות
- אנדרה בוצ'י - להבות מהארובה, שלג, קור
.ובדידות
,קצין אס-אס ,עם כמה שוטרים הולנדים
.עלו במדרגות המקלט
הם גילו את הסוד מאחורי המחסום הדק
שבמשך שנתיים הגן על חייה של אנה במחתרת
,עם אביה אוטו, אמה אדית ,אחותה מרגוט
,אוגוסטה והרמן ואן-פלס
בנם בן ה-16 פטר .ופריץ פפר
עדיין לא ידוע .אם בגדו בהם
היה להם זמן רק לתפוס ,מה שיכלו במהירות
.לפני שהם נלקחו
היומן של אנה .נשאר על הרצפה
.אנה, את כמעט בגיל שלי - - .יכולנו להיות חברות? בצד שלך
היא עדיין הייתה חופשייה 13-כשביום הולדתה ה
אנה קיבלה יומן .כמתנת יום הולדת
,חולצה בצבע תכלת, פאזל קרם, פרחים
.ושתי אדמוניות
ב-12 ביוני, 1942
,אנה התחילה לכתוב ביומן .והחליטה לתת לו שם
.1942 יום שבת, 20 ביוני"
כדי להגביר את הדימוי בדמיוני" ,של החברה שחיכיתי לה זמן רב
אני לא רוצה לכתוב" את העובדות ביומן
.כמו שיעשו רוב האנשים" .אני רוצה שהיומן יהיה חברה שלי
."אקרא לחברה קיטי"
,קיטי היא מראה
.כפילה, מרפא לנפש
,היא הנחמה שלה .התפרצות ונחמה
דרך לומר שהמחיר שמשלמים על הרוע שחווים
,לא יהיה גבוה מדי
שאפשר לספר הכול ,לחברה דמיונית
הקוראת הראשונה מני רבים ,שאנה חולמת שיהיו לה יום אחד
.כשהכול ייגמר
,בברגן-בלזן .לא היה זמן לומר שלום
,המחנה היה נגוע בטיפוס ,המגפה התפשטה ע"י כינים
,והפכה אנשים לטיפשים ומחרידים .מצפים לסופם
,בתחילה אנה ומרגוט ,עם הוריהן
נשלחו למחנה המעבר וסטרבורק .במזרח הולנד
כשהם הגיעו .מעל מאה אלף יהודים כבר גורשו
היעד האחרון של משפחת פרנק .היה אושוויץ בפולין
בהמשך שתי האחיות הגיעו .לברגן-בלזן בגרמניה
הן מתו שם מטיפוס .1945 בפברואר
,קודם מרגוט .ואחריה אנה
סוהרות האס-אס בברגן-בלזן
היו מבוגרות רק מעט .מהאחיות פרנק
הן היו נערות צעירות ,שהפכו למענות
והאכזרית ביותר .הייתה אירמה גרסה
היא נידונה אחר כך למוות במשפט .נגד קבוצה של קציני אס-אס
ניהלו אותו אותם כוחות בריטים ששחררו את המחנה
.1945 ב-15 באפריל
הגרמנים שגרו ליד המחנות
אולצו ע"י החיילים ששחררו את המחנות
להיכנס ולראות מה שהם .העמידו פנים שהם לא יודעים
סוהרות האס-אס בברגן-בלזן
אולצו ע"י החיילים הבריטים
להרים את גוויות הקורבנות בידיים חשופות
.ולהשליך אותן לקברי אחים
.23,200‏ בני אדם קבורים כאן
אני לא יודעת שום דבר" .על ימייך האחרונים
?עדיין הייתה לך תקווה" ".קבר אחים. השמדה
איש אינו יודע .היכן קבורות שתי האחיות
,כמו קורבנות אחרים .הן הגיעו לקברי אחים
נותרו מהן רק שמותיהן .על אבן שחורה
- אנה פרנק -
,חייך הסתיימו כאן" .וכאן מתחיל המסע שלי
מחפשת תשובות, מחפשת" ".קולות של שורדים. עדות
כשהם נסעו ברכבת לאושוויץ ‏7-6 ימים
הם ישבו .בשתן ובצואה שלהם
,בלי אוכל .בחושך, בסירחון ובריחות
"מייקל ברנבאום" - היסטוריון - כשהם הגיעו לאושוויץ .הם נראו כמו זבל
.אין לנו בעיה לזרוק זבל
,אם הם נראו כמו חרא אין לנו בעיה
.להוריד אותו באסלה
,לו אנה הייתה שורדת .היא הייתה בת 90 עכשיו
אולי מבטה ופניה ,היו דומים לאלה של הנשים האלה
.שעדיין גאות על ששרדו והצליחו
.אני לא מרגישה שנאה
- שרה ליכטשטיין-מונטרד - ,להפך. למדתי לאהוב אנשים
.אבל אני שונאת את הנאצים
לא אסלח להם לעולם על מה שעשו לילדים
.שנשלחו לתאי הגזים
1939 נולד ב-16 בנובמבר - - 1944 גורש ב-3 במאי
הילדים שלי .הם הנקמה שלי בנאצים
והנכדים והנינים שלי
.הם הדרך שלי לתקוע להם
לרבים הזיכרונות האלה ,היו מורכבים מסודות
משתיקות ארוכות .או מחצאי מילים
שנדרשו כדי להגן על מי שהגיע אחר כך
מפני זיכרונות .שאולי היו אכזריים מדי
אבל הזיכרונות האלה עברו הלאה
,לילדים שלהם ,לנכדים, לנינים
כאילו כל דור .היה צריך למצוא קול חדש
היה קשה לי מאוד כילדה קטנה
להבין משהו שקרה לכל כך הרבה .אנשים, כולל סבא וסבתא שלי
ואז סיפרו לנו ,את הסיפור של אנה פרנק
ופתאום הייתה ילדה קטנה
.שיכולתי לראות את עצמי בה
- אביב הוכבאום - ופתאום הסיפור .נעשה אמיתי מדי, אני חושבת
.פחדתי מדי
,הטרגדיה של אריאנה ,ששרדה ארבעה מחנות ריכוז
הפכה כעת לחותם קבוע .על הזרוע של לורנזו
החלטתי לעשות קעקוע
- לורנזו ג'יובנלה - .אחרי שקראתי את הספר שלה
,הרגשתי קרוב מאוד לסיפור
וגם מחובר גופנית
.למה שקרה לסבתא שלי
והקולות של בני המשפחה שלה שנעלמו במחנות
נמצאים כעת .במוזיקה של פרנצ'סקה
,אני יהודייה. אמא שלי יהודייה .אבא שלי קתולי
מעל 40 קרובי משפחה שלי
.לא חזרו מהמחנות
- פרנצ'סקה דגו - אני מאמינה שמפני שגדלתי ,עם המודעות הזאת
זה היה תמיד .בבסיס של מי שאני
אני זוכרת שהיה לי משבר נורא ,בבית הספר היסודי
כשהתחלתי ללמוד היסטוריה .בגיל שבע
הבנתי שהעניין הזה ,נוגע לי ולמשפחה שלי
.ומה בני אדם יכולים לעשות
,אילו נולדתי 65 שנים קודם
.ודאי הייתי אחת הקורבנות
שרה ליכטשטיין-מונטרד" 1928 ,דנציג, פולין
1944-גורשה מפריז ב" עם אמה
,מחנות ריכוז: גראנסי" "אושוויץ-בירקנאו וברגן-בלזן
.כל דבר יכול לעזור לשרוד
,לדקלם את כל השירים שאת מכירה
,להחליף מתכונים
.לשיר שירים של אדית פיאף
- שרה ליכטשטיין-מונטרד -
,איטלקים שרו "אמא" ובכו
,הם בכו כשהם שרו .אבל זה היה נחמד
.זאת הייתה התנגדות
שרה נעצרה בזמן הפשיטה הגדולה ביותר על אדמת צרפת
.1942 ב-16 וב-17 ביולי
אלפי יהודים נכלאו .בוולודרום ד'איבר בפריז
.אך שרה הצליחה להימלט משם
היא חיה במסתור עם אמה .בבירה במשך שנתיים
,בהמשך, כמו שקרה לאנה .גם היא נעצרה
,15 אנה הייתה בת .היא הייתה מבוגרת ממנה בשנה
יום אחד חברה של אמא שלי :אמרה לי
את יודעת שיש בצריף שלי ?נערה הולנדית בשם אנה
.הנערה עמדה בדלת
היא שמעה מה שחברה שלי אמרה .וחייכה אליי
היא סובבה את הראש כך .וחייכה בביישנות לרגע
,היא כבר הייתה רזה מאוד
.אבל היה לה חיוך חמוד באמת
- אדישות -
"אתר הנצחת השואה" - מילאנו, איטליה - האסון בברגן-בלזן
התחיל בפינויים ,של המחנות במזרח
.במיוחד מחנה אושוויץ-בירקנאו
1944 החל בנובמבר
אלפי אנשים הגיעו ,למצב שבו לטיפוס
,מנקודת מבט מסוימת ,היה אותו תפקיד כמו לתאי הגזים
,כי אנשים מתו .הם מתו במצב נורא
- מרסלו פצטי - היסטוריון נשאר לנאצים רק לחפור ,קברי אחים גדולים
.שהאסירים חפרו בעצמם
הם השליכו פנימה את הגוויות .ללא צורך להיפטר מהן
כיום החדרים בבית הסודי בפרינסנחראכט 263 באמסטרדם
ריקים, לזכר 6 מיליון הקורבנות .של הנאצים
אביה של אנה, השורד היחיד ,מ-8 האנשים שהסתתרו כאן
.רצה שיהיו ריקים
,אבל אנחנו בחדרה של אנה ,1942-כפי שהוא היה ב
.ובו סימנים לחייה
.1942 יום שבת, 11 ביולי"
קיטי היקרה, האגף" .הוא מקום מושלם להסתתר בו
,אולי הוא טחוב ועקום"
אבל ודאי אין מקום מסתור" .נוח יותר באמסטרדם כולה
."לא, בהולנד כולה"
את חדר הנעורים שלה היא חלקה במשך שנתיים
,עם אחד האורחים בבית ,מר פפר
.רופא שיניים בשנות ה-50 לחייו
.היא לא הסתדרה איתו
שתי מיטות זו מול זו .ושולחן
יש רק את הקירות .לחלומות
דיאנה דורבין, ג'ינג'ר רוג'רס ."וגרטה גרבו ב"נינוצ'קה
וכוכב הקולנוע הגרמני היינץ רהמן, ריי מילאנד
,ועוד להט של אנה ,סוניה הני
אלופת עולם .בהחלקה אמנותית מנורבגיה
רסיסים מחיי אנשים אחרים .להוסיף זוהר לחייה שלה
אנה מסתכלת .על בגדים ותסרוקות
יש תמונה ,של משפחת המלוכה ההולנדית
,ופניה של אליזבת הצעירה .מלכת אנגליה בעתיד
,עולם זעיר אך הוא היה כל עולמה
,1942 מ-6 ביולי
היום שמשפחת פרנק .נכנסה למקום המסתור הסודי
,משפחת פרנק ,במקור מפרנקפורט
,1933-עזבה את גרמניה ב .השנה שהיטלר עלה לשלטון
אך האווירה ליהודים מקומיים .ומהגרים בהולנד נעשתה קשה
בית הכנסת הפורטוגזי - - אמסטרדם
בהמשך הגיעו הגירושים .הראשונים וחוקי הגזע
ב-1939 היטלר כבר הכריז על הצעתו
,לחיסול כל היהודים באירופה
,1942 וב-20 בינואר
,בזמן ועידת ואנזה בברלין
נאצים ונציגי ממשלת גרמניה בכירים
יזמו את מה שהם כינו ."הפתרון הסופי לבעיית היהודים"
"המרכז להנצחת השואה" - סקופיה, מקדוניה הצפונית -
השואה שונה ממקרים אחרים של רצח עם
"מייקל ברנבאום" היסטוריון כי אחת, המבצעת הייתה החברה המתקדמת ביותר
,בתרבות המערבית
שהשתמשה בכל הכלים .של התרבות הזאת כדי לחסלם
.שנית, גרמניה דאגה לתעד
זה רצח העם .המתועד ביותר בהיסטוריה
:שלישית, רק לגרמניה היה רעיון
.נחסל את היהודים בכל מקום
,זה כלל 22 ארצות
,זה התפתח במשך 12 שנים .ההרג התבצע במשך 4 שנים
,לא בכעס .אלא בתוכנית שיטתית של השמדה
,אריאנה סורני פיומה" .1933 ,איטליה
גורשה מסן דניאל דל פריאולי" .ב-1944 עם משפחתה
מחנות ריכוז: ריזיירה" ,די סן סאבה, אושוויץ-בירקנאו
"ראוונסבריק וברגן-בלזן"
.אריאנה נעצרה בקיץ
בדיוק כשאנה שמחה בגלל הפלישה לנורמנדי
ובגלל מרד של קבוצת .חיילים גרמנים נגד היטלר
,אנה הייתה אופטימית והאמינה שעד אוקטובר
היא תחזור לשבת .ליד השולחן בבית הספר
היא הרגישה ,שהחופש שלה מתקרב
,במקום זה אריאנה ,שכבר איבדה את החופש שלה
מצאה את עצמה ,פנים אל פנים מול אירמה
אותה אישה נאה ,שלבשה מדים ללא רבב
.ואחזה אקדח בידה
.11 אריאנה הייתה רק בת
,רצתי מרחק קצר
- אריאנה סורני - ,ואז, כמעט מול הצריף שלי ,האטתי
כי ראיתי שהתקרבו אליי
.‏4-3 נאציות לבושות היטב
.אירמה גרסה הייתה מאחוריי
.הן היו מאוהבות בה
,כמו שעושים ילדים .הסתובבתי פתאום, כי הסתקרנתי
.אירמה גרסה כיוונה אליי אקדח
זאת הייתה הפעם היחידה .שהבנתי שאני עלולה למות
איך אנשים יכלו להיות" ?לא אנושיים כל כך
אני לא יכולה לדמיין" ".את האכזריות הזאת. אומץ. חוסן
,אם את לא לבד .קל יותר לשרוד
אם יש לך אחות שקרובה אלייך ,ויכולה לעזור לך
אמא שמוכנה להקריב את חייה .למען מצקת של מרק
חברה שמלמדת אותך איך לגנוב פרוסת לחם
.מהכיס של מישהי שגוססת
.במחנה זה לא היה חטא
,במחנה היה צריך להתבגר מהר
,ללמוד משמעת .לשרוד באנוכיות ובאכזריות
אך תכופות .שרדו במזל בלבד
טטיאנה ואנדרה בוצ'י" .1939-פיומה, איטליה, 1937 ו
.גורשו עם משפחתן"
מחנות ריכוז: ריזיירה" "די סן סאבה ואושוויץ-בירקנאו
,אני זוכרת שבא אדם אחד .אולי הוא היה מנגלה
הוא שאל אותנו אם אנחנו .רוצות ללכת לראות את אמא
,יוזף מנגלה ,שכונה "ד"ר מוות" באושוויץ
.היה אחראי על הילדים
הוא בעיקר .עשה ניסויים על תאומים
אנדרה וטטיאנה .6-היו בנות 4 ו
יום אחד הן עמדו בשורה .מחוץ לצריף
,הן היו אחיות .אבל חשבו בטעות שהן תאומות
.לכן הן עדיין חיו
גם בן דודן סרג'יו .עמד באותו התור
,רופא עלוב מנוינגמה
שעשה כמה ניסויים על שחפת ,ובלוטות לימפה אצל מבוגרים
- טטיאנה בוצ'י - חשב לעשות ניסויים .גם בילדים
.הוא ביקש ממנגלה את הילדים
אחת המשגיחות שנקשרה אליהן :הזהירה אותן
כשיגידו לכן לצעוד קדימה, אם" ,אתן רוצות לראות את אמא שלכן
."אל תעשו את זה"
הזהרנו את סרג'יו ,לא לצעוד קדימה
.אבל הוא לא הקשיב לנו ,‏20 ילדים
,‏10 בנים ו-10 בנות .צעדו קדימה
לחשוב שהוא עזב במחשבה .שיפגוש את אמא שלו
במקום זה הוא הלך אל מותו .7-ביום הולדתו ה
- טטיאנה בוצ'י - .זה עדיין נטל כבד על לבי .אי אפשר לתאר את זה
?למה היהודים
היטלר ניסה ליצור .את הגזע העליון
למעשה, הוא האמין בעולם ,שהחזקים שולטים בו
,ואם הם לא שולטים .הם נחלשים
במשך חודשים אוטו פרנק הכין מקום מסתור
מאחורי מפעל הפקטין .והתבלינים שלו
אוטו פרנק ניסה כמה פעמים להשיג ויזה
איב קוגלמן - קרן אנה פרנק, בזל - למשפחה ולעצמו .לעזוב את הולנד
,למשל, לארה"ב .אבל זה לא הצליח
1942 ב-5 ביולי
מרגוט קיבלה קריאה
.לנסוע למחנה עבודה בגרמניה
מי שלא הלך בתוך יומיים-שלושה
,להתייצב בתחנת המשטרה .לקחו אותו
.אנה והוריה ברחו בלי מזוודות
,הם ענדו על טלאי צהוב על החזה
.אות הקלון שלהם
,מצד אחד
יש נתון מביך של 75 אחוז מהאוכלוסייה היהודית בהולנד
.שגורשו ונהרגו
האחוז הגבוה ביותר .מכל ארצות מערב אירופה
אבל אנחנו גם הארץ והעיר
שהתחבורה הציבורית ,1941 שבתה בה בפברואר
רונלד לאופולד "מנהל "בית אנה פרנק בגלל מה שנעשה .לאוכלוסייה היהודית באמסטרדם
דוגמה אחת
שלא הייתה בשום מקום באירופה
כסימן להתנגדות
.של אנשים רגילים אמיצים מאוד
כשהנאצים החליטו ,לחסל את היהודים
הם תכננו מחנות שנבנו במיוחד להשמדה
לכל החיים .בגטאות במזרח אירופה
היהודים במערב אירופה .התמודדו עם מצב שונה
כאן היו מעט מדי יהודים .להקים גטאות, כמו במזרח
"מרסלו פצטי" היסטוריון .לכן הנאצים הגו אסטרטגיה אחרת
הם ארגנו פשיטות שהתבססו .על שיתוף פעולה של מקומיים
בשלב הזה .הם בנו מחנות מעבר
.היעד האחרון הוא מחנה אחד
,מקום שנוצר להרוג את היהודים
,ומיעוט קטן מהם יעבוד
כאילו העניקו להם ארכה .או רק דחו את המוות שלהם
העמים האחרים היחידים שמדי פעם התערבבו בהם
.היו הסינטי והרומאנים
,קתרין נוסעת לווסטרבורק - - .הולנד, מברגן-בלזן, גרמניה
מחנה וסטרבורק - - הולנד
,בחוץ אירופה בוערת
,אבל החדשות על רעב מלחמה ופשיטות
,מגיעות לאנשים בבית
.שחיים חיים איטיים ומעומעמים
אנה מספרת לקיטי איך היא ,מצליחה להרוג את השעמום
,שעות אינסופיות ,על הצורך לחיות עם אחרים
וגם על הקנאות הקטנות עם אחותה .והריבים עם אמה
.1942 יום שני, 28 בספטמבר"
,קיטי היקרה"
.הם מבקרים כל דבר" .אני מתכוונת לכל דבר בקשר אליי
,ההתנהגות שלי, האישיות שלי" .הנימוסים שלי
כל סנטימטר בי" מכף רגל ועד ראש ובחזרה
."הוא נושא לרכילות ולדיונים"
,אמרו שכדי להתבגר .אדם צריך להרוג את אביו ואמו
,אנה עושה זאת .כמו שעושים כל בני גילה
,היא מורדת .היא מסרבת ומבקרת
,היא גם חמודה .אירונית ומצחיקה
,היא נערה חכמה מאוד ,נערה תוססת מאוד
נטלי זייד אתנו-פסיכולוגית ,סקרנית בקשר לעולם ,שאפתנית
,רגשנית .מלאת אהבה ודמיון
המצב של מאסר שהיא מוצאת את עצמה בו
מפתח את האינטליגנציה שלה .ואת היכולת שלה לחשוב
היא זוהרת מאושר בגלל זוג נעליים אדומות
,שקיבלה ממיפ אחת מ-4 העובדים
שעבדו בשביל אביה אוטו .ועוזרים לאנשים במסתור לשרוד
מיפ הצילה ושימרה את היומן .של הילדה אחרי מעצרה
,אנה לומדת ,קוראת ברעבתנות
.ומצב רוחה משתנה תכופות
ברגע אחד היא אירונית
בקשר לחבורות על המצח של בני המשפחה שלה
שלא מתרגלים לגודל ,של הדלת המסתובבת
כעבור רגע היא חשה ייאוש .בנוגע לעתיד העם שלה
אני רואה אותה .דרך המילים בטקסט שלה
בכמה מקומות
איב קוגלמן קרן אנה פרנק", בזל" היא נראית לי .נערה צעירה ומצחיקה
בחלקים אחרים של הטקסט היא נערה
שלא הייתי רוצה .כחברה בכיתה
בחלקים מסוימים אני מתרשם מהתיאור שלה
,את הסביבה שלה ,אבל גם את המצב הפוליטי
יש לה הבנה .לגבי מה שקורה בחברה
,נקודת המבט ממקום המסתור ,מהאגף אל העולם
.מרשימה מאוד
.1942 יום שישי, 9 באוקטובר"
,קיטי היקרה"
חברים ומכרים יהודים רבים שלנו"
.נלקחים בהמונים"
,הגסטפו מתייחס אליהם רע מאוד"
ומעביר אותם בקרונות בקר" .לווסטרבורק
האנשים כמעט לא מקבלים" ,שום דבר לאכול
,ודאי שלא לשתות" .כי יש מים רק שעה ביום
ויש רק אסלה אחת וכיור אחד" .לכמה אלפי אנשים
,אם זה גרוע כל כך בהולנד"
איך זה במקומות הרחוקים" והלא תרבותיים
?שהגרמנים שולחים אותם אליהם"
.עלינו להניח שרובם נרצחים"
הרדיו האנגלי אומר" .שהם נהרגים בגז
אולי זאת הדרך" .הכי מהירה למות
."אני מרגישה נורא"
אנה ומשפחתה עזבו את וסטרבורק
בשיירה האחרונה שיצאה לאושוויץ
.1944 ב-3 בספטמבר
,האנדרטה בווסטרבורק - - הולנד
:כל אבן כאן מייצגת קורבן" .יהודים, רומאנים, פרטיזנים
.‏102 אלף חיים, כולם בוטלו" ".רדיפה. התנגדות
אני זוכרת .ששיחקנו בכדורי שלג
,אבל היינו מוקפים תמיד במוות
- אנדרה בוצ'י - ,כי במחנה ,בין הצריפים
.היו ערמות של גוויות
לראות את הגוויות שניסו לדחוף לצריף
.היה דבר רגיל בשבילנו
,קתרין נוסעת לפראג, צ'כיה - - .מווסטרבורק, הולנד
- יהודי -
,הלגה וייס" .1929 ,פראג, צ'כוסלובקיה
.גורשה ב-1941 עם משפחתה" ,מחנות ריכוז: טרזין
,אושוויץ-בירקנאו" ".פרייבורג, מאוטהאוזן
- פראג, הרפובליקה הצ'כית -
כשהמשטרה נקשה ,על דלתה של הלגה
.1941 זה היה ב-4 בדצמבר
.בחוץ נהר המולדובה זרם בשקט
.כבר היה חשוך
ליהודים בפראג ,העוצר החל כמה שעות לפני כן
.אבל בביתה הייתה סערה
.אנשים התכוננו לעזוב
הוראות העברה .תמיד הגיעו בלילה
,12 הלגה הייתה בת .כמו אנה
שתיהן היו קורבנות .של חוקי הגזע
,הן כבר סולקו מבית הספר
ואנה נאלצה לעזוב .את מוסד מונטסורי
ציירתי את הציור ,הראשון שלי בטרזין
.ילדים בונים איש שלג
- הלגה וייס - מובן שזה היה רחוק ,מהדבר האמיתי
כי לא יכולנו .לעשות את זה בטרזין
.זה היה זיכרון מהילדות שלי
בדרך כזו או אחרת ,הצלחתי לתת אותו לאבי בחשאי
:והוא אמר לי ."תציירי את מה שאת רואה"
התחלתי לצייר .את חיי היום-יום שלי בטרזין
איש השלג היה הציור ,הראשון שלי בטרזין
אבל גם הציור האחרון שלי .כילדה קטנה
?איפה אפשר למצוא כוח כזה" ?איך אפשר להסתגל
?הייתי יכולה לעשות את זה" ".מרד. דמיון
.אמרו לנו להסתובב סביב
.היינו צריכים לשיר שיר בגרמנית
- אריאנה סורני- ,הראו את הרגליים" ".הראו את הנעליים
,הרגליים שלי כבר כאבו
ולא היו לי נעליים, הייתה לי .רק נעל אחת, בלי סוליה
הפריע לי לשיר בגרמנית .ולהסתובב
,גם כי אמא שלי עמדה בחוץ
.אולי חיכתה לארוחה שלה
הקאפו הרביצה לי הרבה
:וצעקה עליי "!תשירי, תשירי ותסתובבי"
,היו לי חבורות על הרגליים
כי למכשפות האלה ,היו שוטים מגומי
.ובהם חוט ברזל
,אהבתי לשחק
.אבל לא במחנה
.שיחקנו בכינים
- שרה ליכטשטיין-מונטרד - אני רוצה לגרד .בראש כשאני חושבת על זה
,6-5 היינו ,כל אחת לקחה את הכינים שלה
שמנו אותן 5 ס"מ .מקצה השמלה
.זאת שהגיעה לקצה ניצחה
,לא היה במה לזכות .אבל זה היה משחק
.1942 יום חמישי, 19 בנובמבר"
,קיטי היקרה"
זה כמו המצוד אחר עבדים" .שהיה בעבר
,אני לא מתכוונת להקל ראש בזה" .זה טרגי מדי
,בערבים, כשחשוך"
אני רואה תכופות שורות ארוכות" של אנשים טובים וחפים מפשע
,מלווים בילדים בוכים"
.הולכים עוד ועוד"
פוקדים עליהם כמה אנשים" ,שמציקים להם ומכים אותם
.עד שהם כמעט נופלים"
."לא חסים על איש"
אני חושב שנקודת המבט המוסרית
והלקח המוסרי מההיסטוריה הזאת
קשורים לרגעים האלה .כשרואים אנשים בוחרים
,בוחרים לעזור
.בוחרים לשתף פעולה, לבצע
.אבל רוב האנשים לא בחרו כלל
בלילה האורחים ,'הקשיבו לרדיו אורנג
שידורי רדיו בי-בי-סי .מממשלת הולנד הגולה
,הם עצרו את נשימתם
ועקבו אחר ההתקדמות .אחרי הפלישה לנורמנדי
,אוטו תלה מפה על הקיר
.וסימן בה כל ניצחון בסיכה
.לידה, סימני חיים
הסימון של הגובה .של הבנות שלו
,13‏ ס"מ בשנתיים לאנה
.ס"מ אחד למרגוט
- פרנצ'סקה דגו - התחלתי למצוא דרכים ,להקים מחסומים
.להתגונן באמצעות האמנות
,אדורנו אמר שאחרי אושוויץ .השירה לא יכולה להתקיים עוד
בעצם, אני מאמינה :שאולי להפך
,מה שהיצירה של יופי, אמנות מוזיקה, נותנת לבני האדם
היא התשובה היחידה לאימה .של ההיסטוריה האנושית
אנחנו, שהיינו אחראים על השורדים ומשפחותיהם
,ב-30 השנים האחרונות ראינו גורם
שיכול להיראות .גם בדור הרביעי
נטלי זייד אתנו-פסיכולוגית ?מה הוא
.המתים של השואה
המתים של השואה .מבקשים נקמה
.זה נטל על הצאצאים שלהם
.זאת משימה :המתים של השואה אומרים
נקמו בשמנו" ."למרות שאנחנו מתים
תגידו: "אני הבן או הבת .של מישהו, יהודי
תחסלו את מה שהנאצים" ."עשו לנו, תגידו עלינו קדיש
יתגדל"
ויתקדש שמיה רבא"
בעלמא דברא כרעותיה"
וימליך מלכותיה"
."ויצמח פורקניה ויקרב משיחיה"
קדיש אבלים הוא בין התפילות .היהודיות הקדומות ביותר
אלה המילים ,שמלוות כל יהודי שמת
,אך במחנה הריכוז
,מילות האבל ,גם למי שכבר לא האמין באל
.הפכו חסרות משמעות
"ואמרו אמן"
,כעת קבריהם הם הקירות האלה .ועליהם שמותיהם
הם נצבעו בזהירות .כדי שלא ייעלמו
- בית הכנסת פינקס, פראג -
בכל אתרי ההנצחה לשואה אנשים באים למלא פער
.ולמצוא את המורשת שלהם
"ונשפכו דמם באושוויץ"
.סבא שלי מת במחנה
.אבא שלי גורש
אני מאמין שהטראומה הזאת .עוברת הלאה, בהחלט
.אני העברתי אותה לבנות שלי
אבל אני מאמין ,שיותר מהטראומה, העברתי סיפור
אלן גרנט מנהל האתר ג'ופופ .מורשת ואחריות
יצרתי מגזין באינטרנט ,"בשם "ג'ופופ
ולהפתעתי, הסיפורים .הנקראים ביותר הם על השואה
,קתרין נוסעת לפריז, צרפת - - .מפראג, צ'כיה
אני רוצה להבין מה הילדים" .והנכדים של השורדים מרגישים
.אני נוסעת לפריז לפגוש אותם" ".מורשת. להעביר את הלפיד
- מוזיאון השואה, פריז -
1942-פאני הייתה בת 4 ב
כשאמה מצאה לה מעין מטפלת
,בסוסי אן ברי .קרוב לגרנובל
היא הוסתרה שם .כדי לחמוק מהרדיפה
,כעת היא גרה בישראל ובאה לפריז
למוזיאון השואה .בליווי 3 מ-10 הנכדים שלה
,אני ילדה מוסתרת
נושאת הזיכרון
,של סבא שלי 'שמת מרעב בגטו לודז
- פאני הוכבאום - ,של אבי ,שגורש בשיירה מספר 4 וחזר
,ושל אבא של בעלי
שנרצח באכזריות והוטבע
.ע"י הקאפו באושוויץ
כשאני מדברת על השואה .אני יכולה אפילו להצחיק ילדים
,גברתי", הם אומרים לי" ,את מספרת לנו על השואה"
."אבל אנחנו לא מפחדים"
אני לא עושה את זה" .כדי להפחיד אתכם
,אני מספרת לכם את כל זה" כי גם אתם יכולים לספר לאחרים
,שזאת לא בדיה" ,זאת לא אגדה
."זאת האמת"
- טל הוכבאום- ,ראינו את התמונות על הקירות .וראינו את כל האנשים שמתו
,הם היו מהמשפחה שלנו
אבל לא ידענו .איך זה חלק מאיתנו
,אני חושבת שרק כשהתרחקתי מזה ,ממש לארץ אחרת
כשהתבגרתי ,והייתה לי משפחה משלי
התחלנו למצוא את השפה .ולדבר זה עם זה
הסיפורים האלה ,היו אמיתיים לראשונה
,והם לא הציפו כל כך
,כי אלה לא היו 6 מיליון
,אלה היו סבתא שלי .אבא שלה והאחות שלו
.הם היו אנשים אמיתיים
- אביב הוכבאום - היה קשה .לספוג את זה כילדה קטנה
,30 עכשיו אני בת
ואני יכולה להחליט בעצמי
איך אני רוצה להשתתף .בזיכרון של זה באופן פעיל
,נראה שזה צעד מצוין
,לבוא איתה ולראות .ולהיות איתה
- עומר הוכבאום - היא לא מקבלת דברים .כמובנים מאליהם
.זה מה שלמדנו ממנה
,עם עומר, שהיה חייל
נכנסנו לאושוויץ ,עם דגל ישראל
ויצאנו מאושוויץ .עם דגל ישראל
במשך שנים רבות .השורדים שתקו
,טראומה, בושה .הפחד שלא יאמינו להם
אני מאמין שאין שום דבר נורא יותר
מהרצון לספר משהו ,כמו שהשורדים חוו
:ושמישהו יגיד לך
בסדר, אבל אתה" ."לא היחיד שסבל
70 יש אנשים בני
שרק עכשיו החליטו .להשתתף בפגישות שלנו
הם אומרים: "סוף סוף ,יצאתי מאנונימיות
.והפכתי שוב ליהודי"
,הילדים שלי גדלו כקתולים" ,בעלי קתולי
אבל עכשיו אנחנו כבר לא צריכים" .להסתתר עוד
אני צריך לפגוש יהודים אחרים" ."ולהגיד שאני יהודי
,יום שני בערב" .ה-8 בנובמבר, 1943
,קיטי היקרה"
,אני רואה את השמונה באגף"
כאילו היינו כתם" של שמים כחולים
.המוקף בעננים שחורים מאיימים"
המקום העגול המושלם" ,שאנחנו עומדים עליו עדיין בטוח
,אבל העננים מתקרבים אלינו"
והטבעת בינינו" ובין הסכנה המתקרבת
.מתהדקת יותר ויותר"
אנחנו מוקפים" .בחשכה ובסכנה
ובחיפוש הנואש שלנו" אחר דרך החוצה
.אנחנו נתקלים זה בזה"
אנחנו מסתכלים" ,על המריבות למטה
.ועל השלווה והיופי למעלה"
בינתיים אנחנו מנותקים" ,ע"י גוש העננים הכהה
.ולא יכולים לעלות או לרדת"
הוא מאיים לפנינו" ,כמו חומה שאי אפשר לחדור
,מנסה למחוץ אותנו" .אך עדיין לא יכול
:אני יכולה רק לקרוא ולהפציר"
,טבעת, טבעת'" ".'תיפתחי ותני לנו לצאת
.כמה יפה החופש" .לנוע בלי הגבלות
אנה, עכשיו אני יודעת" .ששום דבר אינו מובן מאליו
".טוטליטריזם. זכויות"
,אחרי המלחמה ,השואה נשארה ברקע
כאילו זה היה אחד הפשעים הרבים .של הנאצים
,רק במשפט של אדולף אייכמן
1961 שהחל ב-11 באפריל ,בירושלים
.הופרה השתיקה
בפני המושבעים עמד לא רק אחד האנשים המובילים
שהיו אחראים למה שקרה בגירושים
,ובהשמדת היהודים
זאת הייתה גם הפעם הראשונה
.שסופר סיפור של רצח עם
במהלך המשפט .הקורבנות עמדו במרכז
,הקולות של 111 העדים
,אחרי 15 שנים של שתיקה ,יום אחרי יום
.הפכו לזיכרונות ולהאשמות
,1961-נולדתי ב
- לאורה ג'יובנלה- .בזמן המשפט של אייכמן
.נולדתי באיחור של 20 יום
,אחרי הרבה שנים נודע לי שהעיכוב הזה
היה בגלל הפחד של אמי .ללדת ילדים
לכן אני חשה .שתמיד ידעתי את זה
אני זוכרת את הסיפורים שהיא סיפרה לי
.כשהייתי ילדה קטנה מאוד
.אני זוכרת תשובות מוזרות מאמא
למשל, כשהייתי צריכה משהו :היא ענתה
."תתנהגי כאילו את לבד בעולם"
היא גידלה אותנו .בעצמאות רבה
,כדי לשחזר את העבר של אמה
.לאורה נאלצה להתרחק ממנו
,היא עברה לגור בפריז
ועשתה לעצמה .תרגיל בפסיכולוגיה
היא לא דיברה על כך ,עם הילדים שלה
והניחה לאריאנה לעשות את זה .כשהיו בני נוער
.הקעקוע קשור לזהות
לא ידעתי אם הזהות הזאת
קשורה לגעגועים .לבני המשפחה שלי שלא פגשתי
- לורנזו ג'יובנלה - ,קודם דיברתי על זה עם סבתא
כי הדעה שלה .הייתה חשובה לי
.בהתחלה היא אמרה "לא" מיד
.לא מתוך הגנה אני חושב שהיא פחדה
,שמשהו דומה עלול לקרות
אבל עכשיו אני חושב .שהיא גאה בזה
כואב לי במיוחד לדעת .שהיא הייתה לבד בדרך חזרה
הכאב הנורא ,לחזור בלי המשפחה שלה
כי זאת בדידות .שאי אפשר למלא
...זאת בדידות ,אולי אנחנו, הילדים שלה
.גם מרגישים אחריות על כך .זהו
.אני מתרגשת
בן או בת .נמצאים בשורה הראשונה
,תינוק שנולד לשורד
בלי תפקיד מסוים ,להבהיר את ההיסטוריה
המשימה שלהם היא למלא .את מה שאי אפשר למלא
?מה אפשר למלא אחרי המחנות
אני לא מאמינה .שהיא יצאה מהמחנות אי פעם
.חלק ממנה נשאר במחנות
הילדה הבלונדינית הקטנה .שבתמונה היא אריאנה
היא צולמה כאן ביום שהיא ושבעת אחיה
,הוטבלו .1935 ב-5 במאי
,אביה יהודי .אמה נוצרית קתולית
לנאצים, בני משפחת .סורני היו מעורבים
אבל 9 מהם .הגיעו למחנות
אריאנה ואחיה אלסנדרו
.שרדו בהשמדה
אילצו אותנו .להעמיס את הגוויות
שתי בנות היו צריכות לאחוז ,בזרועות ושתיים ברגליים
אבל ארבעתנו .לא היינו חזקות מספיק
.נאלצנו לגרור את הגוויות
עד שיום אחד אחד הנאצים הבין
שאנחנו לא יכולות .לעשות את זה והכה אותנו
הוא העניש אותנו, הכריח אותנו ,לעמוד שעות עם אבן ביד
רק כדי להראות ,שהם חזקים יותר
ושאנחנו מוכרחות .לעשות מה שהם רוצים
.בחוץ טרגדיה לכולם
.1943 יום שישי, 13 בינואר"
יכולתי לספר לך על הסבל" ,שגרמה המלחמה במשך שעות
.אבל רק אאמלל את עצמי יותר"
אנחנו יכולים רק לחכות" שזה ייגמר
.בשלווה רבה ככל האפשר"
.יהודים ונוצרים כאחד מחכים"
,כל העולם מחכה"
."ורבים מחכים למוות"
כשהגיעו לאושוויץ
מייקל ברנבאום היסטוריון היה כמעט בלתי אפשרי .להבין את זה
:במילים של פרימו לוי ,"'כאן אין 'למה"
,"ואם אין "למה .אי אפשר להבין את מה שרואים
.7142 המספר שלי הוא
.7142
כשאהיה בקבר ,התולעים יאכלו אותו
אבל בינתיים .זה הסימן שלי
,סימן חיים .ואשאיר אותו
לאמא שלי ,הייתה אינטואיציה טובה
שהועילה בהמשך .לאיחוד של המשפחה שלנו
היא הזכירה לנו תמיד ,את השם ואת שם המשפחה שלנו
.ושאנחנו מאיטליה
אנדרה וטטיאנה נותרו לבד ,מיד אחרי הקעקוע
אבל לפעמים אמא שלהן .הצליחה לבקר אותן בחשאי
כליאה, תשישות ומחסורים יום-יומיים
.כבר שינו אותה
,לא העזנו להתקרב אליה
.כי פחדנו כנראה
היא כבר לא הייתה .האמא היפה שלנו
.היא הייתה רזה מאוד
נזכרתי שלא רצינו לחבק אותה
,כשחיבקתי את בני הבכור ,סטפנו
וחשבתי על אמא שלי ,באותם ימים
.וכמה היא סבלה בגללנו
המחשבה על אמה .השאירה את אריאנה בחיים
באושוויץ היא נפרדה .מאמה ומ-5 אחיותיה
לפעמים אמא הצליחה .לבוא לבקר אותי
כשראיתי אותה אחר צהריים אחד :אמרתי לה
- אריאנה סורני - אמא, אני רוצה" ."לתת לך משהו נחמד
נתתי לה ריבוע חמאה ,ושני תפוחי אדמה מבושלים
.ואז ברחתי לבכות
:אחותי אמרה לי אם אראה אותך בוכה שוב"
מבעד לחוט התיל, לא אקח שוב" ."את אמא לראות אותך
מאותו הרגע ניסיתי .להיות חזקה וחכמה יותר
,העמדתי פנים שאני לא בוכה
אבל תמיד שמרתי משהו .בשביל אמא שלי
230‏ אלף ילדים ובני נוער
.גורשו לאושוויץ
רק 700 נמצאו חיים
כשהסובייטים הגיעו .1945 ב-27 בינואר
.הדור של אנה חוסל
,קיטי היקרה"
,האמיני לי" ,אילו הושתקת לשנה וחצי
זה היה עלול להיות" ,יותר מדי לפעמים
,אבל אי אפשר להתעלם מרגשות"
לא משנה עד כמה הם נראים" .לא צודקים או כפויי טובה
,אני משתוקקת לרכוב על אופניים" ,לרקוד, לשרוק
,להסתכל על העולם" להרגיש צעירה
."ולדעת שאני חופשייה"
האופטימיות של אנה ושל אלפי בני נוער אחרים
המשיכה להזין את האשליה .של חופש אפשרי
ילדות כמוה, כמו שרה ,במחנה דראנסי בצרפת
.רצו להאמין בעתיד בכל מחיר
,תגידו לז'אן שאנחנו עוזבים" ."אבל נחזור
תגידו ללואי שאנחנו לא יודעים" ,לאן לוקחים אותנו
."אבל ניפגש שוב"
מילות תקווה עפו ,מהשיכונים הענקיים בדראנסי
,מחנה המעבר
שלפחות 700 אלף יהודים צרפתים .עברו בו
כרטיס, קריאה לעזרה
שמי שהיו בפנים ניסו להעביר .לצרפת, לקרובי משפחה
מכתב כמו זה ,שעדיין בידיה של שרה
שכתבה אמה מרי יום לפני שעזבו
.בשיירה שתיקח אותם לאושוויץ
"מוזיאון השואה" - דראנסי, צרפת -
זה היה מחנה ריכוז ליהודים" .שגורשו בהמשך למחנות השמדה
?הזמן מוחק זיכרון" ".הפרדה. לא ידוע
כל האנשים שנכלאו בדראנסי
סימון דוואל צלם ידעו שהם .שיילקחו מזרחה בשיירה
,הם לא ידעו לאן
:ואמרו ."אנחנו נוסעים לפיצ'יפוי"
,פיצ'יפוי הוא מקום מיתי .לא מוגדר
2,000‏ ק"מ הפרידו .בין דראנסי לאושוויץ
זה היה פרוזדור המוות .ליהודים הצרפתים
,עם חברי ,הצלם ז'אן-פרנסואה לאמי
רצינו לעשות .את אותו מסע מוות
כשמתקרבים למזרח גרמניה ,או לפולין
.נראה שחוזרים בהיסטוריה
אם מדברים על עקבות ,או על סימנים שנשארו עד עכשיו
,יש מקומות עם גרפיטי .עם סמלים נאציים
מטריד מאוד לראות .את סימני השנאה
אמרנו לעצמנו שלא ייתכן .ששנאה כזאת עדיין קיימת שם
לא ייתכן שהברבריות הזאת .עדיין קיימת היום
,אנחנו רואים את הנאו-נאצים
,אנחנו רואים התקפות .אנטישמיות, גזענות
כל זה אומר לי .שלא למדו שום דבר ממה שקרה
.אני פוחד בגלל המצב בצרפת
- לורן מונטרד - ,בגלל תנועות ועצרות מסוימות
אנחנו רואים .עלייה מהירה בגזענות
:אני אומרת לצעירים
,אנחנו העדים האחרונים
.ואתם העדים שלי
אתם צריכים לסגור את הדלת ,למכחישים ולנאו-נאצים
.כי יש הרבה כאלה בכל מקום
יש עלייה באנטישמיות
באקלים .שמאפשר הבעת שנאה
,עכשיו יש שילוב של זה
,של האינטרנט ,שמספק מגפון
,ושל הרשתות החברתיות .שמציעות קהילה של שונאים
זה חלק מסוכן .מהתופעה כיום
נותרו מאנה רק תצלומים רבים .וסרטון אחד
אנה גוהרת מחוץ לחלון ביתה ,באמסטרדם
היכן שמשפחת פרנק גרה .לפני שהסתתרו
.מתחתיה זוג נשוי טרי
.השכן שלה מתחתן
,מישהו בפנים קורא לה .היא מסתובבת ומחייכת
ואז היא חוזרת להסתכל .על מה שקורה בחוץ
אלן גרנט מנהל האתר ג'ופופ ,אנה פרנק ,בניגוד לרצונה
.הפכה לסמל של השואה
נכון שאנה פרנק מנוצלת
ע"י אנשים אנטישמיים .או גזעניים בבירור
ראינו את זה .בכמה אצטדיונים באיטליה
אני מאמין שזה .בשל המעמד הסמלי שלה
,אם צריך לפגוע במישהו ,להיות מרושע
צריך למצוא מילים חזקות .ותמונות חזקות
מה חזק יותר מהפנים של אנה פרנק
:כדי להגיד ,זה שום דבר
,זה לא קרה באמת .ואלה רק פנים
.פנים שצולמו עשרות פעמים
צילומים של רגעים משפחתיים .נעימים, של המתיקות של אביה
הם נפסקים בפתאומיות ,13 כשאנה הייתה כמעט בת
.ומשפחת פרנק ירדה למחתרת
מאותו הרגע .הפנים של אנה נעלמו
המילים של יומנה .נותרו מורשת חזקה
,יום רביעי" .ה-23 בפברואר 1944
.קיטי היקרה"
,אבל גם הבטתי מהחלון הפתוח"
הנחתי לעיניי לשוטט" ,על חלק גדול מאמסטרדם
,מעל הגגות ובאופק"
,רצועה תכולה חיוורת" .כמעט בלתי קיימת
,כל עוד זה קיים, חשבתי"
אור השמש" ,והשמים ללא ענן
,וכל עוד אני יכולה ליהנות מזה" "?איך אני יכולה להיות עצובה
16 פטר ואן-פלס היה בן
כשהגיע למסתור .עם אמו ואביו
,בהתחלה, בעיני אנה
.פטר היה רק מוט ביישן ומשעמם
.כעת חלפו כמעט שנתיים
,היא קיבלה את המחזור הראשון .וגילתה את המיניות שלה
כעת ביומנה .פטר הוא ילד נחמד ויקר
הוא מישהו שהיא יכולה לחבק ,ולדבר איתו שעות
,בסוד בעליית הגג .מתחת פיסת שמים
,אני חושבת על אנה ופיטר" .על האהבה הראשונה והיחידה שלהם
".אהבה סודית. כליאה"
,יום ראשון" .ה-16 באפריל 1944
,קיטי היקרה"
,זכרי את התאריך של אתמול"
.כי זה היה יום חג בשבילי"
זה לא יום חשוב" לכל נערה
כשהיא מקבלת" ?את הנשיקה הראשונה שלה
."זה לא חשוב פחות בשבילי"
,פטר יזם את זה
למרות שהניסיון המגושם שלו
מסתיים בנשיקה חצי .על הלחי וחצי על האוזן שלה
:ואז אנה כותבת
.זה היה נפלא"
,בקושי יכולתי לדבר"
.התענוג שלי היה עז מדי"
הוא ליטף את לחיי ואת ידי"
,בצורה קצת מגוזמת" .והוא שיחק בשערי
רוב הזמן" .הראשים שלנו נגעו
,לא אוכל לומר לך, קיטי" ...הרגשות שעברו בי
,הייתי שמחה מדי למילים"
."ואני חושבת שגם הוא"
כעבור 12 יום ,הייתה נשיקה אמיתית
.ואנה יזמה אותה
,יום שישי" .ה-28 באפריל 1944
,קיטי היקרה" ,הוא בא אליי
שמתי את ידיי סביב צווארו" .ונישקתי אותו על לחי שמאל
התכוונתי לנשק אותו" על הלחי השנייה
כשהפה שלי פגש את שלו"
.והצמדנו את השפתיים"
בערפול התחבקנו" ,שוב ושוב
."ולא רצינו להפסיק"
- הלגה וייס - אנה ואני נולדנו .1929 ,באותה שנה
,14 היינו בנות
.וחווינו אהבה ראשונה
אנה פרנק מספרת על כך .ביומן שלה
אני מזכירה את זה .ביומן שלי
הייתה לי אהבה ראשונה .שם, בטרזין
.הסתרתי שתי חולצות של אוטו
אני לא יודעת .למה שמרתי אותן שנים
.שמרתי אותן כזיכרון
,אני יודעת שהוא היה בדכאו
והוא מת כמה ימים .אחרי השחרור
,להלגה יש בית מלא פרפרים
,לזכר שיר שהיא שמעה במחנה
.דקלמה אותו חברתה הנוש
:השיר אומר ,אין פרפרים"
."אין עוד פרפרים בטרזין"
הציורים של הלגה ,עזרו לה לסבול את כל זה
כפי שהכתיבה .עזרה לאנה
אני זוכרת .שקראתי סיפור של צ'לנית
- פרנצ'סקה דגו - היא אומרת שהיא שרדה ונשארה שפויה
כי היא המשיכה .לחשוב על מוזיקה
.היא ניגנה שוב ושוב בראשה
לחשוב על מוזיקאית
,שנאחזה בכל הרפרטואר שלה
,בכל המוזיקה שהיא הכירה .זה נגע ללבי
טרזיינשטט - - הרפובליקה הצ'כית
טרזין היה הגטו הגדול ביותר ,כשצ'כוסלובקיה נכבשה
אבל הוא היה גם חדר התצוגה .של מחנות ההשמדה
,מכל הארצות הכבושות הנאצים שלחו לשם
,את גיבורי המלחמה ,האינטלקטואלים המובילים
,המשכילים .המוזיקאים, השחקנים
,כל מי שהיה מפורסם .יהודים ויהודים מעורבים
הנאצים רצו להראות לעולם
מרסלו פצטי היסטוריון שבזמן שהגרמנים היו ,במלחמה או תחת הפצצות
היהודים חיים ללא חשש ,בעיר מבצר
.ויכולים לארגן אירועי תרבות
הם הראו יהודים .כאילו הם חיים בגן עדן
.הם אפילו צילמו סרט
.הפיהרר נתן עיר במתנה ליהודים
הם גם ארגנו .ביקור של הצלב האדום
,למרבה הצער ,הוא תמך בתרמית הגדולה
.בהסוואה הענקית
כשהלגה הועברה לאושוויץ
דודה לקח את הציורים שלה .ושם אותם מאחורי קיר
.הם ניצלו
לא הורשו לצלם ,תמונות או סרטים במחנות
אבל סימנים קטנים מחיי היום-יום ,שם צצו מדי פעם
,כמו התמונות האלה שצילם בטרזין
עובד שהוזמן מחוץ למחנה .לחפור בור
בתמונות האלה נראית ילדה .שמוציאה כבשים למרעה
הילדה היא .דוריס גרוזדנוביצ'ובה
.זה היה תפקידה במחנה
,93 כעת היא בת .וחיה בפראג
בביתה היא מחזיקה .מעל אלף בובות של כבשים
.כולן מתנות מכל רחבי העולם
- דוריס גרוזדנוביצ'ובה - אמא שלי מתה שם .50 בגיל
.היא הייתה חולה
סבתא שלי מתה ,שבועיים אחרי שהגיעה
,ואבא שלי
,ידעתי שהוא גורש
אבל קיוויתי תמיד .שהוא יחזור
.לא ראיתי אותו שוב
יהיה אשר יהיה, דוריס ממשיכה ,לעלות לרגל לטרזין בכל שבוע
.ומספרת את סיפורה
.סיפור של מרד ואומץ
אני יכולה רק לדמיין את טרזין
.בעיניי כילדה קטנה
הייתי שם ,כמעט שלוש שנים וחצי
.וחגגתי שם 4 ימי הולדת
.19-הייתי בת 16, 17, 18, ו
.לא חוויתי חיי חופש
יש המנון לטרזין
.שכתב קארל שוונק
:אצטט אותו לכם
הכול יקרה אם נרצה"
יחד נאחז ידיים"
."ועל חורבות הגטו נצחק"
קארל שוונק המסכן .לא צחק כלל
.הוא מת בצעדת המוות
,קתרין נוסעת לאמסטרדם, הולנד" .מפריז, צרפת
.אמסטרדם, סוף סוף" .כל כך הרבה אור
אנה, בקרוב אהיה" ".בבית הסודי שלך. ציפייה. רגש
,1944 באביב ,כשדוריס נותרה לבדה בטרזין
.אנה ערכה את היומן שלה
היא עשתה תיקונים .ושכתבה אותו
היא שמעה ברדיו ,ששר החינוך של הולנד
,שהיה בגלות בלונדון
הבטיח שכל העדויות על הסבל של ההולנדים
.יפורסמו כשהמלחמה תסתיים
אנה האמינה שהיא תוכל ,להפוך את עבודתה
,שכללה כמה מחברות .לרומן ממש
:כבר היה לה שם
.בית אחורי" בהולנדית"
זה השם שאוטו פרנק 1947-השאיר ב
,כשאחרי לבטים פנימיים רבים
.הוא החליט לפרסם את היומן
- אוטו פרנק - :אנה כתבה ,אם אלוהים יניח לי לחיות
.אני רוצה לעבוד למען האנושות
,את מבינה .יש לי משימה
כשנודע לאוטו פרנק ,שהיומן מצליח
איב קוגלמן קרן אנה פרנק, בזל :הוא אמר מיד ,זאת לא ההצלחה שלי"
."זאת ההצלחה של הבת שלי"
,הוא רצה להיאבק באפליה
,באנטישמיות באמצעות היומן
אבל גם באמצעות .החוויות שלו כשורד
- אנטון ברוגבוס - כגרמני, חשבתי רבות
אם אני צריך .להרגיש אשמה או לא
אני חושב שיש לי אחריות
לגמול לאנשים שאיבדו את האנושיות שלהם כאן
ולהיאבק כדי שהפנים שלהם .לא יישכחו
- קים סומרר - הגורלות האלה מזכירים לי ,שיש כיום הרבה סבל בעולם
שהרבה ילדים ומבוגרים .עדיין סובלים באזורי מלחמה
.זה בלתי נתפס מבחינתי
קל מאוד להיות מטרה .לשנאה כששונים
- טסה באומן - איך נוכל לדאוג ,להגן על זכויות אדם
לדאוג שדברים שקרו כאן ?בברגן-בלזן לא יקרו שוב
- לוי לודקה- עדיין יש היום אנשים
,שנחשבים לחסרי ערך מגורשים, נהרגים ומוגלים
.רק כי הם לא מובנים
לא הייתי משווה ,את המצב ההיסטורי כיום ובעבר
אבל אני משווה .את המצב של הפליטים
,אנשים שבורחים ממלחמה
,ממוות, מאיומים
לא משנה אם הם בורחים מהנאצים ,או ממישהו אחר
,עדיין יש ילדים נזקקים
,עדיין יש ילדים פליטים
כמו שמרגוט ואנה וכל החברות שלהן
.היו תחת איום באותו הזמן
אנחנו מספרות את הסיפור שלנו ,לצעירים, ועשינו את זה תמיד
.כדי שזכר השואה לא יאבד
אבל היום אני מתחילה ,להרגיש שזאת חובה
- טטיאנה בוצ'י- כי יש יותר מדי אנשים
שלא מקבלים את השונים
שמחפשים כאן ,חיים טובים יותר
.וטובעים בים שלנו
אנה היקרה, יומנך מלא התקווה" ,זעזע אותי
אבל הוא מזכיר לי לא לוותר. אל" ".תסיטו מבט. בלי דעות קדומות
,יום שלישי" .ה-6 ביוני 1944
קיטי, החלק הכי טוב בפלישה"
הוא שיש לי הרגשה" ."שחברים בדרך
,באותו היום ,ה-6 ביוני 1944
,אנה התלהבה ,וכמו עיתונאית ממש
,עקבה אחרי יומני המלחמה
,אבל ככל שסוף העימות התקרב
.מכונת ההשמדה פעלה מהר יותר
,שרה, האחיות אנדרה וטטיאנה
וגם אריאנה .כבר גורשו לאושוויץ
הלגה הייתה במחנה הריכוז .בפרייברג
אם מבקרים ,בבית אנה פרנק
.מבקרים בית ריק
זאת ריקנות .שמשמשת לנו מראה
רונלד לאופולד מנהל בית אנה פרנק :אנחנו מביטים במראה ואומרים .אלה היינו אנחנו
,אלה היינו אנחנו .בני אדם עשו את זה
אולי אפילו לא ,בני אדם מסוימים
.אולי בני אדם כמונו
,אנה פרנק ?מה היא הייתה
מה היא הייתה כותבת על העולם
?שהיא הייתה עדה בו לכך
:אתה אומר לעצמך
תאר לעצמך את הכישרונות שגרמניה השמידה
כשהיא השמידה .את כל הילדים היהודים
,כשמשמידים ילדים
.משמידים אפשרות אינסופית
,יום שבת" .ה-15 ביולי 1944
,קיטי היקרה"
.קשה בזמנים כאלה"
אידיאלים, חלומות" ותקוות יקרים
,עולים בתוכנו"
.והמציאות הקודרת מרסקת אותם"
פלא שלא נטשתי" .את כל האידיאלים שלי
.הם נראים מגוחכים ולא מעשיים"
,אך אני דבקה בהם" ,כי אני עדיין מאמינה
,למרות הכול" ."שאנשים טובים בלבם
,אנה לא ידעה זאת
1944 אבל קיץ .היה האחרון שלה
ב-12 ביוני .15-היא חגגה את יום הולדתה ה
,יום שלישי" .ה-1 באוגוסט 1944
,קיטי היקרה"
,כפי שסיפרתי לך פעמים רבות" :אני מפוצלת לשניים
צד אחד מכיל" ,את העליזות החיונית שלי
,את הקלילות שלי" ,שמחת החיים שלי
ומעל הכול, היכולת שלי" .להעריך את הצד הקל של דברים
אני מתכוונת" ,לא למצוא כל רע בפלירטוטים
,בנשיקה, בחיבוק" .בבדיחה שובבה
הצד הזה שלי" ,מצפה בדרך כלל לארוב לשני
הטהור יותר, עמוק יותר" ."ומלוטש יותר
,ושוב ביום שלישי ,ה-1 באוגוסט 1944
:היא כותבת
כשכולם מתחילים לרחף מסביבי" ,אני כועסת
,ואז אני עצובה" ,ולבסוף אני חושפת את לבי
החלק הרע בחוץ" .והחלק הטוב בפנים
אני ממשיכה לנסות למצוא דרך" ,להיות מה שאני רוצה להיות
ומה שהייתי יכולה" ...להיות, אילו
.לולא היו אנשים אחרים בעולם"
."שלך, אנה מארי פרנק"
אלה המילים האחרונות .שאנה כתבה ביומן
,אחרי 3 ימים .הנאצים באו ולקחו אותה
.חדרה נותר ריק ושקט
במשך מעל 70 שנה
המילים של אנה גרמו .למיליוני צעירים להתבגר פתאום
.הם למדו לא לוותר
,אנה, ילדה מלאת חיים
הפכה לסמל של האימה .20-של המאה ה
את מה שקרה בהמשך
,מספרות הלגה, אנדרה .טטיאנה, שרה ואריאנה
,חיים מקבילים שלא הצטלבו
,אך הם קרובים מאוד .וכמעט נוגעים זה בזה
הם מעבירים את הלפיד לדורות חדשים
.שחולמים על העתיד
אנה סירבה להפסיק .לזכור ולקוות
בתוך כריכת היומן :אנה כתבה
."היו טובים ואמיצים"
:הביא תיקן וסנכרן F-U-Z אבי מצוות
"אנה פרנק - סיפורים מקבילים"