Title: Als Hitler das rosa Kaninchen stahl Year: 2019 Duration: 01:59:00 Subtitles Source: Yes
‫הכתוביות הובאו, נערכו וסונכרנו ע"י UniHebSubs ‫גרסת Unicode
‫- ברלין, פברואר 1933 -
‫ריבה קרימלובסקי
‫אוליבר מסוצ'י
‫קלרה יורי
‫אתם טובים בזה, מה?
‫הפחדת כמה ילדות סיניות קטנות.
‫למה את מתחת לשולחן?
‫הנאצים רודפים אחריי.
‫הנאצים?
‫שלום, מקס. ‫אתה לא מבוגר מכדי להיות זורו?
‫לפחות זאת תחפושת, ‫בניגוד לשלכם.
‫טוב, זאת דעתך. ‫-אידיוט.
‫היי, תחזיר לי את הארנב שלי!
‫תפוס!
‫מקס, מקס, תראה לו!
‫תחסל אותו!
‫תראה לו מה זה, מקס! קדימה!
‫ילדים, מספיק עם השטויות!
‫- על פי ספרה של ג'ודית קר -
‫"מי גנב את השפן הוורוד"
‫ביימה: קרולין לינק
‫לא מכניסים לפה קבצנים. ‫-אישה חסרת לב!
‫אין בך רחמים על ילדה ענייה?
‫ועל זורו רעב? ‫-לכו לסלון מיד.
‫בואי, תורידי ‫את הבגדים הרטובים.
‫מקס הפיל את כולם.
‫הבוקרים, האינדיאנים...
‫והנאצים.
‫כן! -זה היה נהדר, מקס.
‫אני שמחה שנהנית.
‫הנה.
‫אמא תאכל איתנו?
‫איך שניכם נרטבתם כל כך?
‫גלשנו בגבעת המזחלות.
‫תלבש משהו חם. ‫זה על המיטה. -בסדר.
‫יש לך לחיים כמו של כלב זקן. ‫-טוב, תודה.
‫הרופא בא שוב?
‫הוא אמר שאבא שלכם צריך ‫להישאר במיטה עוד שלושה ימים.
‫הוא צריך לנוח ואסור לו לעבוד,
‫או ללכת לתיאטרון.
‫מה אתה עושה?
‫הנקניקיות יטבעו. ‫-הן לא יחיו הרבה בכל מקרה.
‫אריך ואוטו לא התחפשו בכלל.
‫הם פשוט באו כנאצים.
‫הם מטומטמים ‫כמו ההורים שלהם.
‫אנה, אל תהיי כזאת חצופה.
‫איך היה הקרנבל? ‫-טוב.
‫למה אתם אוכלים פה?
‫נעים כאן עם היימפי. ‫-זה נכון.
‫את הולכת לעוד קונצרט? -כן.
‫מיס פישר שרה שוברט.
‫היא תכף תבוא לקחת אותי.
‫מקס, חוברת אוצר המילים שלך ‫מונחת סגורה על השולחן.
‫תלמד אחרי האוכל.
‫אנונטיו ווביס גאודיום: ‫האבמוס פאפם. -מה זה?
‫יש לנו אפיפיור. ‫-אתה משוגע.
‫דורותיאה קמפר.
‫כן, מדברת.
‫אמא? ‫-עם מי אני מדברת?
‫תהיי בשקט ‫ותאכלי את הר תפוחי האדמה.
‫סילנטיום. פאווטה לינגואיס.
‫מלחמה ביהודים ‫פירושה סילוק היהודים!
‫השתגעת? ‫אנחנו סוציאליסטים, לא נאצים.
‫ואנחנו יהודים בעצמנו.
‫אז חייבים לסלק אותך!
‫עופי מכאן! ‫אני צריך ללמוד.
‫אתה... לא כיף איתך.
‫היימפי?
‫אין להם שום זכות...
‫אמא? את לא...
‫החוצה! סגרי את הדלת! ‫-אבל אני...
‫צאי, אמרתי! מיד! ‫-תחזרי אחר כך, חומד.
‫זה נראה רע. ‫אני חושבת שאמא בכתה.
‫אין סיכוי. אמא לא בוכה. ‫אולי היא קילפה בצל.
‫בטח, היא קילפה בצל. ‫אמא שלנו! בשמלת ערב!
‫צאי, אנה. ‫המים כבר קרים בוודאי.
‫בספרות ובתיאטרון ‫לרוע יש פנים רבות...
‫אבא, אתה ער? ‫-השטן של גתה צמח מ...
‫היכנסי, מתוקה.
‫הוא היה רוח הרפאים האיומה ‫של אדם תמים...
‫לא קרוב כל כך. ‫אני מידבק.
‫מפיסטו היה ג'נטלמן לפחות.
‫הוא בא לבקש את נשמתו ‫של פאוסט בעצמו.
‫היום השטן ‫רק שולח את משרתיו,
‫נתעבים ומושחתים, ‫כשידיהם מוכתמות בדם,
‫והם מצווחים ססמאות. ‫הוא תובע את נשמתה של גרמניה.
‫זה אתה ברדיו?
‫כן. אבל את לא צריכה ללחוש.
‫אני יודע מה אמרתי ‫בשבוע שעבר.
‫אני אצביע נגד הרשע.
‫איך היה הקרנבל?
‫אתם צריכים לעשות כמוני.
‫נהדר!
‫הייתי קבצנית.
‫זה היה מלהיב מאוד.
‫הסופגניות טעימות יותר ‫כשאתה עני.
‫זה נכון. מה זה?
‫ספינה טרופה.
‫ספינה טרופה?
‫גברת פאנק אמרה לי ‫לצייר משהו נעים.
‫את רוצה לצייר משהו נעים?
‫זה סוג של קללה. ‫אני מצליחה לחשוב רק על אסונות.
‫זאת הספינה הטרופה ‫הכי יפה שמישהו צייר.
‫עשית עבודה טובה מאוד.
‫לא רע לצייר ‫דברים קודרים כאלה?
‫אם את רוצה ‫לצייר אסון, ציירי.
‫אין טעם לצייר ‫את מה שאחרים רוצים.
‫זה לא יעבוד.
‫מקס לקח את זה במסיבה.
‫בתקופה העתיקה ‫צלב הקרס היה סמל של מזל טוב.
‫כיום הוא הפך לסמל לאיוולת.
‫תזרקי אותו.
‫אנה, גם את תהיי חולה.
‫אני פוחדת מאוד לפעמים, ‫אבא. -באמת?
‫ממה את פוחדת?
‫מהערפל ומהסיכה.
‫ואמא בכתה לפני רגע.
‫את תידבקי, מתוקה.
‫לא, אני לעולם לא אחלה.
‫היימפי מטפלת בי.
‫כשאתה חולה ‫אתה צריך הרבה אהבה.
‫אהבה היא התרופה ‫הכי טובה בעולם.
‫הללויה.
‫את אדם קטן ודרמטי מאוד, מה?
‫לעזאזל, כל השלג נעלם.
‫אבא.
‫אבא!
‫היימפי!
‫איפה אבא?
‫אנה!
‫אבא מת? -לא.
‫מקס, תקשיב לי.
‫אני עומדת ‫לומר משהו חשוב מאוד.
‫התקשרו אלינו אתמול.
‫מישהו הזהיר את אביך. ‫מישהו מהמשטרה.
‫בגלל זה לא יצאת? ‫-בדיוק.
‫יש הרבה נאצים במשטרה, ‫אבל האיש הזה איננו אחד מהם.
‫הוא מכיר את אבא ומחבב אותו
‫בגלל המאמרים שלו בעיתון ‫ובגלל הספרים שלו.
‫הוא התקשר לספר לנו ‫שהשם של אבא מופיע ברשימה.
‫איזו רשימה?
‫אם היטלר ינצח בבחירות ‫בעוד 10 ימים,
‫הוא ינסה להשתיק ‫את האנשים שמדברים נגדו.
‫האיש אמר שייקחו מאבא ‫את הדרכון שלו,
‫ושהוא צריך לעזוב את גרמניה ‫עכשיו, כל עוד הוא יכול.
‫לעזוב? אבל אנחנו גרים פה.
‫ואבא חולה בשפעת.
‫הוא הרגיש ‫הרבה יותר טוב הבוקר.
‫אבא מתייחס לחששות ‫של האיש הזה ברצינות רבה.
‫ולכן מוקדם מאוד הבוקר ‫הוא נסע לפראג, לצ'כוסלובקיה.
‫איך היטלר יודע ‫שאבא שונא אותו?
‫כולם יודעים.
‫הוא מבטא את דעתו ‫בבירור בעיתון.
‫הוא אומר אותה ברדיו.
‫ועכשיו? ‫-נחכה לבחירות.
‫אם היטלר ינצח...
‫נלך לפגוש את אבא בפראג.
‫ואם הוא יפסיד, ‫אבא יחזור הביתה.
‫אבל אני לא רוצה לעזוב.
‫גם אני לא רוצה.
‫אבל תקשיבי...
‫לאף אחד, ‫ממש לאף אחד
‫אסור לדעת ‫שאבא עזב את גרמניה.
‫זה חשוב מאוד.
‫אסור לכם לספר לאיש.
‫מה עם גונתר ואולי? ‫-ואלסבת?
‫בשום אופן לא. אף אחד!
‫גם אני יהודייה.
‫ממתי? -מתמיד.
‫באמת? לא ידעתי.
‫גם אני לא ידעתי.
‫אבל האף שלך אפילו לא...
‫אלסבת, לא לכל... -אנה.
‫אבא שלך עדיין חולה?
‫כן, יש לו שפעת. ‫-הוא חולה הרבה זמן.
‫זה מוזר, נכון?
‫כמה חום יש לו?
‫אני צריכה ללכת הביתה. ‫אמא שלי מחכה לי.
‫תמסרי לו דרישת שלום ממני. -כן.
‫תאמרי לו שאני מתגעגעת ‫למאמרים שלו בעיתון...
‫המאמרים המרושעים.
‫אנה!
‫אמא! -כן?
‫אמא, גברת למבק הייתה בחוץ...
‫שלום, מותק. -שלום.
‫דוד יוליוס! -אנה.
‫למה אתה כאן? אין לך עבודה? ‫-לא היום.
‫אתה אוכל איתנו?
‫אני לא יכול, לצערי. ‫קפצתי לדבר עם אמא שלך.
‫הבאתי לך את זה.
‫זה יפה. תודה.
‫מה שלום הפילים בגן החיות? ‫-נפלא. לא אכפת להם מהיטלר.
‫הם רק שמחים שהאביב מגיע, ‫והם יכולים לצאת שוב.
‫אנה, המעיל שלך.
‫הגיע הזמן שנבקר את הפילון.
‫אני בטוחה ‫שהוא כבר גדול עכשיו.
‫תנשפי לכאן.
‫תודה.
‫גונתר יכול לאכול איתנו? ‫הוא יודע שאבא חולה.
‫לא, אבא צריך מנוחה מוחלטת. ‫אני מצטערת, גונתר.
‫זה בסדר.
‫נתראה מחר, מקס. ‫-להתראות.
‫אביכם הגיע לפראג. ‫הדוד יוליוס פגש אותו שם.
‫הוא לא רוצה ‫שנישאר כאן עוד.
‫נפגוש אותו בשווייץ מחר. ‫-מחר?
‫היימפי? את רוצה את זה?
‫אבל... -אני לא יכולה ‫לקחת את כל זה.
‫אבל זה לא בסדר. ‫-ודאי שכן.
‫הוא חושש שייקחו לנו ‫את הדרכונים.
‫אנחנו המשפחה שלו ‫ואנחנו יהודים.
‫אבל לא באמת. ‫-בדיוק.
‫מה עם בית הספר? ‫-והיימפי?
‫אני אשמור על הבית ‫עד שנדע מה קורה.
‫ואם הנאצים ינצחו, ‫אז תבואי ותצטרפי אלינו.
‫אתם אורזים את כל זה ‫בלי סיבה.
‫בעוד שבועיים ‫נבקר שוב בגן החיות.
‫יוליוס, אלה המהדורות הראשונות.
‫חלקן חתומות. ‫אתה יכול לקחת אותן?
‫אשמור עליהן גם במחיר חיי. ‫-תודה.
‫אם היטלר ינצח, מתי נחזור? ‫-איש אינו יודע.
‫אולי בעוד חודש או חודשיים ‫או שלושה. -שלושה חודשים?
‫לא נלך לבית הספר ‫שלושה חודשים?
‫אני עוד לא יודעת!
‫הדבר הכי חשוב ‫הוא שלא נתווכח!
‫שנית, צריך לארוז. ‫שני ספרים וצעצוע אחד, זה הכול.
‫ושלישית, אל תהיו חולים.
‫ואני אומר את זה שוב. ‫לא נספר לאיש על התוכנית שלנו.
‫שניכם צריכים לשמור סוד עכשיו. ‫זה בוגר מאוד.
‫זה קשה.
‫אני אוהבת את כולכם.
‫אם אקח את טרי, ‫הארנב יהיה עצוב.
‫ואם אקח את הארנב, ‫טרי יהיה עצוב.
‫אלה בובות מפרווה. ‫אין להן רגשות.
‫חבל שאי אפשר ‫לקחת משחקי קופסה.
‫קיבלתי אותם ‫רק בחג המולד האחרון.
‫גם את טרי ‫קיבלתי רק בחג המולד.
‫אז קחי אותו איתך. ‫-אבל הארנב איתי הרבה זמן.
‫את גדולה מכדי לשחק ‫בבובות פרווה.
‫אם תשאירי את עפרונות הציור כאן, ‫תוכלי לקחת את שניהם.
‫אין סיכוי!
‫בסדר, אנה, כיבוי אורות.
‫קשה לי לבחור, היימפי.
‫אני אוהבת את שניהם.
‫אם אשאיר את אחד מהם, ‫הם לא יבינו.
‫תקשיבי לי.
‫אחרי שתעזבי מחר,
‫אני אארוז מזוודה, נוספת,
‫ואשים בה את הארנב, ‫כמה ספרים טובים
‫וכמה משחקי קופסה.
‫כשאדע איפה אתם ‫אשלח לכם אותה.
‫בסדר?
‫את יכולה פשוט ‫להביא אותה כשתבואי.
‫תאמרי את זה, היימפי.
‫לילה טוב, אנה היקרה. ‫לילה טוב, מקס היקר.
‫שינה ערבה וחלומות פז,
‫ולהתראות מחר.
‫להתראות, היימפי.
‫זה קצת לא הוגן שאת יכולה לקחת ‫את כל האופרה הענקית שלך,
‫ולנו מותר רק צעצוע אחד.
‫זה הוגן. ‫עבדתי על האופרה הזאת שנתיים.
‫לכי להתלבש.
‫להתראות, משרד.
‫להתראות, שולחן אוכל עגול.
‫להתראות, פסנתר כנף.
‫להתראות, המטבח ‫של היימפי היקרה.
‫להתראות, בית ישן ויפה.
‫מקס! מקס!
‫איפה הוא?
‫היימפי, את מוכנה לחפש בבית?
‫כן. -תודה.
‫בוקר טוב!
‫יוצאים לנסיעה? ‫כל כך מוקדם בבוקר?
‫כן, בעלי חולה מאוד,
‫ולכן אני שולחת את הילדים ‫לגור אצל קרובי משפחה.
‫אבוי...
‫אז הוא לא יוכל ‫להצביע ביום ראשון.
‫לא, אני חושבת שלא.
‫בוקר טוב, גברת למבק. ‫-בוקר טוב, מקס.
‫איפה היית? ‫-הייתי חייב להיפרד מגונתר.
‫מה עשית?
‫לא ייאמן. ‫קדימה, תיכנס.
‫להתראות בקרוב, גברת היימפל.
‫להתראות בקרוב, גברת קמפר.
‫תשמרי על עצמך.
‫קדימה, תיכנסי.
‫כדי לישון.
‫היימפי.
‫אנה.
‫מקס.
...144 ,143
.147 ,146 ,145
‫מה את סופרת? ‫-עמודי חשמל.
...149
‫מאז לייפציג היו 150...
‫לא מצאת ‫משהו מטופש יותר לעשות?
‫לא נשאר לי מה לקרוא. ‫סיימתי הכול.
‫"אנשים מפורסמים".
‫שניכם צריכים להיות שקטים מאוד ‫בגבול שווייץ.
‫למה? ‫-אתם מבטיחים?
‫אם ישאלו, תגידו שבאנו לחופשה ‫של כמה ימים.
‫אבל אנחנו... ‫-בלי "אבל"!
‫יש לי הרגשה מוזרה.
‫אל תדאגי. ‫תסתמי את הפה, ונהיה בסדר.
‫נדמה שלכל אדם מפורסם ‫הייתה ילדות קשה מאוד.
‫אני חוששת ‫שלעולם לא נהיה מפורסמים.
‫בואי נחכה ונראה.
‫אבא!
‫הכול בסדר, חומד. ‫כמעט הגענו לגבול.
‫בוקר טוב. דרכונים, בבקשה.
‫מקס.
‫בוקר טוב. ‫-לאן אתם נוסעים?
‫לציריך.
‫אנחנו מבקרים קרובי משפחה.
‫אין להם לימודים?
‫מישהו נפטר.
‫קמפר.
‫השם הזה נשמע לי מוכר.
‫מאיפה אני מכיר אותו?
‫אני לא יודעת. ‫זה לא שם נדיר.
‫דווקא כן.
‫אני אשבור את הראש כל היום.
‫נסיעה טובה, גברתי.
‫להתראות.
‫מקס, תביא לי מגבת, בבקשה.
‫בוקר טוב. ‫דרכונים, בבקשה.
‫תודה.
‫בוקר טוב. ‫-בוקר טוב.
‫תודה.
‫גברת צעירה?
‫אפשר לראות את פנייך?
‫נראה שיש לך קצת חום.
‫אני מצוננת.
‫כאן אנחנו אומרים "מקוררת".
‫ברוכה הבאה לשווייץ, גברתי. ‫-תודה.
‫תודה.
‫אבא! אבא!
‫את בוערת.
‫ארתור!
‫פחדתי כל כך.
‫אני יודעת.
‫מקס.
‫מלון ברבור הזהב, יום טוב.
‫שלום.
‫זאת אשתי. ‫-ברוכה הבאה, גברת קמפר. -תודה.
‫מקס, תראה, נוכל לשלוח להיימפי.
‫אמא?
‫אני צמאה מאוד. ‫-חומד!
‫אנה?
‫מה זה? אנה? אנה?
‫אנה?
‫אנה.
‫עלמתי הצעירה?
‫את שומעת אותי?
‫מצבה לא טוב. ‫יש לה 40 מעלות חום.
‫זה עלול להידרדר ‫לדלקת קרום המוח.
‫אנה.
‫איפה אני יכול להשיג את זה? ‫-יש בית מרקחת שפתוח עד חצות.
‫הוא רחוק? -לא.
‫ארתור.
‫היימפי חייבת לבוא.
‫אז, אנה,
‫מה קרה?
‫היימפי.
‫תנשפי, אנה.
‫היי, איש קטן. אתה ער?
‫הגרון שלי כואב.
‫הנציונאל-סוציאליסטים ‫זכו ב-288 מושבים.
‫כמו שאמרתי, 43.9 אחוזים.
‫היטלר יקים קואליציה.
‫הגרמנים יצאו מדעתם.
‫אז מה נעשה עכשיו?
‫אנחנו לא חוזרים לברלין?
‫זה קר מדי בהרבה!
‫אנה...
‫חזרת!
‫אני רעבה.
‫אמא... -את יכולה לקבל כל מה ‫שאת רוצה. כל דבר, כל דבר שהוא.
‫כל דבר.
‫אהובתי.
‫עכשיו אני שמח שנשארת בחיים.
‫היה פיל בחדר בזמן האחרון?
‫כן, היה. ‫הוא ישב בכיסא וקרא לך.
‫את לא זוכרת?
‫מוזר. זה נראה אמיתי כל כך.
‫את חזקה מספיק ‫לעוד טיול קטן?
‫לאן נוסעים עכשיו?
‫צריך לעבור. ‫המלון הזה יקר מדי.
‫אז עדיין לא חוזרים הביתה?
‫לא.
‫היטלר לא ניצח בבחירות, ‫אבל יש לו רוב.
‫עדיין אי אפשר לחזור. ‫-אנחנו ניסע לכפר.
‫אמא, אמא! הם הגיעו!
‫הם הגיעו!
‫ברוכים הבאים ‫לבית ההארחה צווירן.
‫שלום לכם.
‫שלום. אני פרנץ.
‫שלום. אני ורנלי. ‫זאת אחותי הקטנה, טרודי.
‫שלום.
‫עכשיו ריק, אבל בקיץ ‫האורחים יושבים בעיקר בחוץ.
‫אז האורות האלה דולקים.
‫בקיץ אני אלך לשחות. ‫-אם תלמדי לשחות פעם, גולם.
‫תבואו לכיתה שלי ‫בבית הספר מחר, נכון?
‫מקס ילך לתיכון בסילס עם פרנץ.
‫זהירות. זה חם.
‫טעים.
‫יש לכם כל מה שצריך?
‫תפוחי אדמה, בירה? ‫-כן, תודה.
‫חמוצים. -תודה.
‫בתיאבון.
‫יש לזה ריח של גרביים ישנים.
‫תפסיק להתלונן ותאכל.
‫אבל היימפי הייתה... ‫-היימפי לא כאן.
‫זאת שווייץ.
‫אם תמשיכו לחלום על גרמניה, ‫תפסידו דברים חדשים נפלאים.
‫תראו, לאמא זה טעים.
‫היא אוהבת את זה.
‫מטופש שלקחתי את הכלב.
‫אני מתגעגעת לארנב שלי.
‫תפסיקי לדבר על החיות שלך. ‫יש לנו בעיות אחרות.
‫כן? כמו מה?
‫את כזאת ילדותית לפעמים.
‫בברלין התעליתי אותך בלימודים.
‫אומרים "התעליתי עליך".
‫המחלה שלך עלתה לנו הרבה כסף.
‫גרנו במלון יקר שלושה שבועות.
‫הייתי חולה שלושה שבועות?
‫כן.
‫גם הרופא לא היה זול.
‫איזה יום היום?
‫מה זה? ‫-לוח שנה.
‫אני אמחק את הימים אחד-אחד ‫עד שנחזור הביתה.
‫אז תיהני לצייר איקסים.
‫אמא אמרה שלושה חודשים...
‫אם אבא לא יוכל למכור מאמרים, ‫בסוף תהיי במוסד.
‫שקרן!
‫אני מקווה שיש להם משהו ‫חוץ מגבינה מותכת.
‫כאן אנה מגרמניה, הפליטה. ‫היא לומדת בכיתה שלנו עכשיו.
‫ברוכה הבאה, אנה.
‫עכשיו תקשיבו לי.
‫אנה מגרמניה ‫ולא מבינה את השפה שלנו.
‫נצטרך לדבר לאט מאוד וברור.
‫אני מר גראופה.
‫אני מרפרשוויל.
‫ואת?
‫שלום. ברלין.
‫אנה, את יכולה לשבת מאחור, ‫ליד רוזלי.
‫שקט! איך היא אמורה לדעת?
‫מוכנים? נשיר יודל שוב.
‫במה טעיתי?
‫רק לבנים מותר ללכת באמצע.
‫הבנות הולכות מהצד.
‫ארתור!
‫זהירות!
‫לא כל כך מהר.
‫זה משחק ילדים.
‫כן, גם סינית, ‫כשאת מדברת את השפה.
‫בבית, אבא ידע לעשות הכול. ‫-היי!
‫הימים ההם חלפו.
‫אנה!
‫הדוד יוליוס?
‫הדוד יוליוס!
‫יוליוס?
‫יוליוס!
‫מה אתה עושה כאן?
‫הייתי בכנס בבולזנו ‫והחלטתי לקפוץ לבקר!
‫הם באו יום אחד אחרי הבחירות, ‫כפי שחזית.
‫הם רצו להחרים ‫את הדרכונים שלכם.
‫אבל היימפי הייתה אמיצה.
‫היא אמרה שהיא לא יודעת ‫איפה אתם וגירשה אותם.
‫היימפי הטובה.
‫ראית את היימפי? ‫שלומה טוב? -כן.
‫היא ביקשה ממני עזרה.
‫במה?
‫ביום שלישי שעבר ‫הם באו עם משאית
‫ולקחו את החפצים שלכם.
‫מה?
‫גם את הפסנתר?
‫לקחו הכול.
‫המזוודה החומה הגדולה?
‫אני לא יודע, ‫אבל הם לקחו הכול
‫ואמרו שזה יהיה במחסן ‫עד שתחזרו.
‫נשאר לי ‫רק ארגז המהדורות הראשונות.
‫לפחות זה אצלך. זה טוב.
‫אני יכול למכור אותן בשבילך, ‫אם אתה רוצה. -מה פתאום?
‫לעולם לא.
‫אתה יכול ללכת ‫להביא את המזוודה?
‫יש בה צעצועים. הם נחוצים לנו. ‫-אנה, הצעצועים הם לא העניין.
‫הארנב שלי במזוודה הזאת.
‫הם שרפו גם את הספרים שלך, ‫שתדע.
‫אספסוף מטונף שרף אותם? ‫אני רואה בזה מחמאה.
‫אתה רוצה חתיכה?
‫תודה.
‫אני אוהב את טרי.
‫הוא הרבה יותר יפה ‫מהארנב הישן.
‫אולי היטלר משחק באחד ‫ממשחקי הקופסה שלי עכשיו.
‫אני מקווה ‫שהוא נחמד לארנב שלי.
‫טוכולסקי שותק ‫מאז שריפת הספרים.
‫אני חושב שהוא סובל ‫מדיכאון בגלות.
‫הנאצים שללו את אזרחותו. ‫הוא לא חוזר.
‫אתה יכול לכתוב כאן?
‫כן, זאת לא הבעיה.
‫פשוט קשה לפרסם ‫את העבודה שלי.
‫למה?
‫בשווייץ חוששים ‫שפרסום ביקורת על הנאצים
‫יביא לכך שהם יאבדו ‫את הניטרליות שלהם.
‫אני חושב שהם עצמם פוחדים.
‫הם חושבים שבארצם הקטנה ‫יש יותר מדי אינטלקטואלים יהודים.
‫אתה משתכר מספיק כסף?
‫אנסה לשנות את דעת המו"לים.
‫אני יכולה לנגוע בה? ‫-היא פוחדת מזרים.
‫צריך לעשות את זה בזהירות. ‫בלי תנועות חדות.
‫אתם מוגנים כאן.
‫זה העיקר. ‫-אני לא בטוח.
‫אולי לא הייתי צריך לעזוב. ‫גרמניה זקוקה לקולות שלנו.
‫אתה רציני?
‫זוכר את פרופסור טייטלבאום?
‫לקחו אותו מהאוניברסיטה ‫היישר למחנה.
‫החזירים האלה שמו אותו במלונה,
‫וקשרו אותו בשרשרת ברזל.
‫הוא היה צריך לזחול על ברכיו
‫ולאכול מתוך קערה של כלב.
‫הוא ישן כשהוא כבול לרצפה ‫של צריף עץ.
‫הוא היה צריך לנבוח בכל פעם ‫שמישהו נכנס או יצא מהמחנה,
‫ולא, הכו אותו במקלות.
‫השרשרת הייתה קצרה ‫מכדי לאפשר לו לעמוד.
‫אחרי חודשיים הוא התאבד.
‫אנה!
‫יש אור קטן וחם ‫שבוער בלבך, אנה.
‫תשמרי עליו.
‫אל תיתני לשום אדם ולשום דבר ‫לכבות אותו.
‫אנחנו חייבים להמשיך להאמין בטוב. ‫זה חשוב.
‫הטוב תמיד מנצח.
‫את יכולה לפתוח לי אותו ‫שוב בנשיפה?
‫אני כבר לא מאמינה בזה.
‫אתה לוחץ על הכפתור.
‫אה, אני חייב ללכת.
‫יוליוס, תשמור על עצמך.
‫אנה,
‫קדימה, למיטה.
‫תודה.
‫שינה ערבה. חלומות פז,
‫ולהתראות מחר.
‫לילה טוב.
‫אנה? -לילה.
‫מיקל, מה אמרתי לך?
‫על מה את מסתכלת? ‫-כלום, סתם מסתכלת.
‫תסתכלי. ריטו לא מצליח ‫לעשות את זה.
‫מה הוא לא יכול לעשות? ‫-גלגלונים.
‫אפילו אני מצליחה יותר ממנו. ‫-למי אכפת?
‫בנים הם טיפשים בכל מקרה.
‫אתה צריך יותר תנופה.
‫אתה צריך למתוח ‫את הרגליים כך.
‫הבנת? -כן.
‫זה קל. אתה תצליח. ‫רק אל תשכח את הרגליים שלך.
‫"אתה צריך יותר תנופה."
‫זהו זה!
‫ורנלי, מה קרה? ‫-את יודעת טוב מאוד.
‫אני לא יודעת. ‫תגידי לי, בבקשה.
‫דבר אחד בטוח:
‫כולם ראו לך את התחתונים.
‫אתם הטיפשים עכשיו.
‫הם באים!
‫מה זה היה?
‫רק תמשיכי ללכת.
‫מה אתם עושים?
‫אנה, תפסיקי.
‫בואי, אנה.
‫אני מזהירה אותך עכשיו. ‫אם תזרוק את כולם...
‫הצילו!
‫אנה, אנה, אנה, אנה...
‫הצילו!
‫אמא! אמא, הצילו!
‫אמא! -מה קורה?
‫מה כל זה? ‫ריטו! מה קורה?
‫לא! ריטו!
‫לא אניח לך עד שתגיד לי!
‫דבר! ספר לי!
‫זה רק משהו שאנחנו עושים! ‫-מה אתם עושים?
‫זורקים אבנים על אנשים?
‫כי אנחנו אוהבים אותה. ‫עשינו את זה כי אנחנו אוהבים אותה!
‫מה?
‫כי אנחנו אוהבים אותך.
‫כשהם אוהבים מישהו ‫הם זורקים עליו דברים.
‫את צריכה לראות בזה אות לכבוד.
‫אז בסדר. ‫-אם זה מה שעושים פה...
‫זהירות. משהו מגיע!
‫תודה, ורנלי.
‫על מה?
‫על זה שאת החברה שלי.
‫"אנחנו שמחים שנולדת ‫ושיש לך יום הולדת היום
‫"אנחנו אוהבים אותך ‫ונותנים לך מתנות
‫"אוכל והנאות ומשחקים
‫"אנחנו שמחים שנולדת ‫ושיש לך יום הולדת היום"
‫בראבו!
‫"אנה היקרה,
‫"תיאודור ואני מאחלים לך ‫יום שמח ושטוף שמש.
‫"הפילון כבר לא גור אלא יותר ‫תלמיד בבית הספר היסודי.
‫"איחולים לדודה אליס ‫מדוד יוליוס."
‫מי זאת הדודה אליס? ‫-הוא בטח התכוון אליי.
‫הוא לא כתב את שמי ‫בגלל הנאצים.
‫תודה! זה מקסים. אשים אותו ‫עם הפיל של דוד יוליוס.
‫כשהייתי בת עשר ‫קיבלתי אופניים.
‫יבואו ימים טובים יותר.
‫נצא לטיול בספינת קיטור ‫באגם ציריך אחר הצהריים.
‫באמת? -כן.
‫האגודה השווייצרית לספרות ‫ארגנה את זה.
‫הבנתי.
‫יהיו ילדים אחרים? ‫-סביר להניח שלא.
‫יהיו עיתונאים ומו"לים. ‫זה יכול להיות חשוב בשבילנו.
‫אנה, בואי מהר! ‫מישהו מגרמניה מתקשר.
‫בשבילי? -כן.
‫הלו?
‫אנה, זאת את?
‫היימפי!
‫אנה, אני מאחלת לך ‫יום הולדת נפלא.
‫היימפי, אני בת עשר עכשיו!
‫אני יודעת, יקירתי. ‫זה מדהים באמת ובתמים,
‫אבל את לא צריכה לצעוק.
‫אני כבר לא אנה הקטנה שלך.
‫לא.
‫את בת עשר עכשיו.
‫כולכם בסדר?
‫לכו מכאן, לכו.
‫כן, אנחנו אוכלים עוגה.
‫תשאלי איך השיגה את המספר.
‫אבא קנה לי עז.
‫עז? יש לכם גינה?
‫איך השגת את המספר שלנו?
‫ממר יוליוס.
‫הוא נתן לי.
‫שווייץ יפה, היימפי. ‫בבקשה, בואי מהר.
‫אני לא יכולה, ‫ילדתי המתוקה.
‫יש לי עבודה חדשה ‫אצל משפחה אחרת.
‫תשמרו על עצמכם, טוב?
‫היימפי, תגידי משהו.
‫20 הפפינג כמעט נגמרו. ‫-אנחנו שטים בספינת קיטור באגם!
‫באמת?
‫שלום, גברת היימפל. ‫-ד"ש מאיתנו.
‫תנו לי לדבר עם היימפי. ‫-אמא שלך למדה לבשל?
‫מפרידים בין בנים לבנות ‫בבית הספר.
‫הכול שונה משהיה בברלין.
‫אנה...
‫אף שאת בת עשר עכשיו, ‫תמיד תהיי ילדתי הקטנה.
‫לעולם לא אשכח את מקס ו...
‫עכשיו היא נעלמה.
‫והיא מצאה משפחה חדשה.
‫הזמנתם אותי לכאן לדבר ‫כסופר וכמבקר תיאטרון,
‫אבל אני לא יכול ‫להימנע מלשתף אתכם
‫בכמה מהשקפותיי הפוליטיות.
‫איש לא יוצא לגלות בשביל הכיף.
‫אדם אוהב את המקום שגדל בו, ‫את האנשים, את השפה.
‫תמיד חשבתי ‫שמגוחך להיות מבקר,
‫אם ביקורת ‫היא הדבר היחיד שאתה עושה.
‫לפני שנה התיאטרון הגרמני פרח, ‫והיה מגוון ועשיר.
‫היום הוא לקוי, מבולגן וחלול.
‫תפקידי להעריך את מצבו הנוכחי,
‫אפילו ממקומי בגלות.
‫דבריי ברדיו ומאמריי החדשים ‫מתקבלים בשנאה בגרמניה,
‫אך אינני יכול ‫לעצור את מחשבותיי.
‫זה בוודאי יום ההולדת ‫הכי משעמם שחגגת.
‫בברלין החברים שלי ‫היו באים לבקר,
‫והיימפי הייתה מכינה עוגת תות.
‫מכרת מאמר לפחות?
‫זה לא קורה כל כך מהר, אנה.
‫אבל היו לי כמה שיחות טובות.
‫את יודעת מה? ‫את עוד לא בת עשר.
‫למה לא?
‫נולדת ב-6:05 ב-14 ביוני 1923 ‫בבית החולים בשרלוטנבורג.
‫הייתי בפונדק סמוך, ‫ואכלתי כדורי בשר עם אחיך מקס.
‫היינו מתוחים מאוד.
‫הפונדק הסמוך? ‫מקס היה רק בן שלוש אז.
‫לא שיערתי שנחגוג את יום הולדתך ‫העשירי בספינה בשווייץ.
‫לא מסוכן להמשיך למתוח ‫ביקורת על היטלר?
‫הנאצים יכולים ‫למצוא אותנו גם כאן.
‫אני לא רוצה שתפחדי, אנה.
‫ובכל מקרה, ‫אנחנו כבר חיים במנוסה.
‫לא מפריע לך שאתה פליט?
‫מפריע לי.
‫אבל זה גם מעניין. מי יודע ‫היכן נהיה כשתהיי בת 11?
‫או כשתהיי בת 12?
‫בבית?
‫אני לא יכול להרוויח כסף כאן. ‫השווייצרים לא נותנים לי עבודה.
‫אני חושב שנצטרך ‫לעבור לארץ אחרת.
‫לאן? -אולי לפריז.
‫יש שם עיתון יהודי ‫שאוכל לכתוב בו.
‫פריז? מקס ואני ‫נצטרך ללמוד צרפתית.
‫אז מה? ‫יש לך ראש טוב על הכתפיים.
‫אני חושבת ‫שלא התרגלתי להיות פליטה.
‫אני בת עשר עכשיו?
‫כן. עכשיו 6:05 בדיוק.
‫לפחות זאת אומרת שמקס ואני ‫נהיה מפורסמים בעתיד. -למה?
‫עכשיו בטוח ‫שתהיה לנו ילדות קשה.
‫את רואה? ‫בכל דבר יש משהו טוב.
‫תצליחו להסתדר לבד עשרה ימים? ‫-כמובן.
‫נכון, איש קטן?
‫אם נאהב את פריז ונמצא דירה,
‫אולי נחזור אפילו לפני כן.
‫הערב נאכל רושטי עם נקניקיות.
‫תשמעו בקול גברת צווירן.
‫היא תבוא ‫ותכבה את האורות בלילה.
‫ואתם תתנהגו יפה, טוב?
‫אכתוב לכם גלויה בכל יום.
‫תודה.
‫בזמן שאמא ואני נהיה בפריז,
‫אתם תייצגו ‫את המשפחה שלנו בשווייץ.
‫זאת אחריות גדולה.
‫למה?
‫כי אנחנו, היהודים, ‫מפוזרים בכל העולם,
‫והנאצים מפיצים עלינו ‫שקרים איומים.
‫לכן חשוב מאוד ‫שאנשים יחבבו אותנו,
‫כדי להוכיח שהנאצים טועים.
‫איך נעשה את זה?
‫בכך שנהיה ישרים יותר ‫מאנשים אחרים,
‫חרוצים יותר, ‫נדיבים ומנומסים.
‫עלינו להראות לאנשים ‫שיהודים הם טובים.
‫אני בטוח שכשנחזור
‫נהיה גאים מאוד ‫בדרך שבה ייצגתם אותנו.
‫תשמרי על הכובע, אנה. -כן.
‫ואתה, מקס,
‫תשמור על אנה.
‫להתראות.
‫בטוח שאתם חוזרים? ‫-כמובן!
‫אל תשכחו לבוא לקחת אותנו! ‫אל תשכחו אותנו!
‫אנה, השתגעת?
‫לעולם לא אשכח את ילדיי!
‫תפסיקי לאכול כל כך הרבה, ואלי. ‫את נעשית כבדה.
‫כשאני לא אוכלת, יש לי סחרחורת. ‫כבר יש לי סחרחורת.
‫כמעט הגענו, ואלי. ‫-את יכולה לעשות את זה.
‫היי, לא לריב!
‫היי, אנה.
‫אבא שלך הופיע בעיתון היום.
‫באמת? ‫אז הוא מכר מאמר סוף סוף.
‫לא, זה לא זה.
‫היה כתוב שמחפשים אותו.
‫אדולף היטלר ‫אפילו הציע מחיר על ראשו.
‫אלף מארקים של הרייך.
‫אבל אל תדאגי,
‫היטלר לא יכול לנגוע בו פה.
‫הוא מוגן כאן, בשווייץ.
‫את פוחדת מבית הספר החדש?
‫מהשפה אולי, ‫אבל הצלחתי להבין אותך.
‫אבל אני מדברת גרמנית.
‫פחות או יותר.
‫גם שני אלה שם מגרמניה.
‫אני יודעת, ‫אבל הם לא משחקים איתי.
‫הם נאצים.
‫זה יהיה רע ‫אם אני אשחק איתם?
‫לא.
‫זה רע שהם יכולים לחזור לברלין ‫בעוד שבועיים, ואני לא יכולה.
‫מקס! מקס!
‫תתעורר! ‫-מה קרה?
‫זה ריק.
‫כבר אין לזה שום ריח.
‫לא, אנה, אני מצטער. ‫אין שום גלויה היום.
‫שום דבר.
‫מחר נקבל שלוש בוודאי.
‫תכתבי על הטיול שלך. ‫הם יאהבו את זה.
‫מה זה מחיר לראש, מקס? ‫-מה?
‫מר גראופה אמר שהיטלר ‫הציע מחיר על ראשו של אבא.
‫זה כשמבטיחים למישהו פרס, ‫אם הוא ימצא מישהו אחר.
‫כבר ידענו שהיטלר מחפש אותו.
‫בכל אופן, הלוואי שאבא היה פה.
‫בוקר טוב. ‫אני מאחל לכולכם יום נפלא.
‫תודה.
‫בואי.
‫זה היה אמיץ מאוד. אתה חושב ‫שהם הבינו שאתה מקניט אותם?
‫לא הקנטתי אותם, ‫רק ניסיתי להיות מנומס במיוחד.
‫כן, כן...
‫לכי מסביב, קדימה!
‫קדימה! את לא תשיגי אותי.
‫כן, אני אשיג. אל תדאגי.
‫הצילו! הגנב מהיר מדי!
‫קדימה.
‫אבא!
‫אבא, פחדתי על הראש שלך כל כך!
‫על הראש שלי?
‫כי היטלר שם עליו מחיר.
‫גם אני קצת דאגתי בגלל זה. ‫שלום לך.
‫באמת? -כן.
‫אלף מארק זה מחיר זול ‫לאדם כמוני. אתה לא חושב?
‫מתחשק לי לכתוב להיטלר ‫תלונה רשמית.
‫איפה אמא?
‫היא בפריז, ‫מסדרת את הדירה שלנו.
‫הדירה שלנו? -כן.
‫יש בה מרפסת ומטבח.
‫אני ארים את השאר. ‫זה כבד מדי.
‫יש שם גלגל גבינה שלם.
‫ונקניקיות וביצים מבושלות. ‫-תודה.
‫מקס.
‫משהו לשתות בדרך. ‫-תודה.
‫ילדים, רדו.
‫תשמרו על עצמכם. ‫תמיד תהיו רצויים כאן.
‫תודה, גברת צווירן, על הכול.
‫להתראות.
‫פרנץ. -להתראות.
‫איפה אנה?
‫אנה? -אנה!
‫אני עצובה שאת עוזבת. ‫את החברה הכי טובה שלי.
‫את לא עצובה?
‫כן, אני עצובה, אבל פליטים ‫נאלצים להיפרד לעתים קרובות.
‫זה חלק מהילדות הקשה שלי.
‫אנה, בואי! צריך ללכת.
‫תסתכלי על מה התאמנתי.
‫בראבו, ורנלי!
‫להתראות, סמטאות צרות.
‫להתראות, אבן גדולה.
‫להתראות, באר ישנה.
‫להתראות, גולם!
‫להתראות, אנה.
‫אנה.
‫תסתכלי.
‫מקס.
‫זה מגדל אייפל.
‫לאיש שבנה אותו לא קראו אייפל ‫אלא בוניקהאוזן.
‫הצרפתים לא הצליחו להגות ‫את שמו, ולכן קראו לו אייפל,
‫כי הוא בא מאזור אייפל.
‫גם את זה ‫הם לא הצליחו לבטא.
‫חשבתי שהוא צהוב.
‫למה?
‫כי אבא אמר שיש לו מרפסת. ‫-אז הוא צריך להיות צהוב?
‫הצבע יפה לפחות.
‫תלחצי על הכפתור.
‫ערב טוב, פרופסור.
‫ערב טוב.
‫אז... אלה הילדים שלך?
‫כן, זה מקס, וזאת אנה.
‫חמודים. ערב טוב, ילדים.
‫קניתי לכם ממתקים.
‫בואי, פיפי.
‫תודה.
‫על לא דבר. -תודה.
‫רק רגע.
‫נא לחתום כאן, בבקשה.
‫מה זה? -האישור.
‫איזה אישור? ‫-שלי, כמובן.
‫כדי שהכול יהיה מסודר.
‫מושלם.
‫יש לנו מעלית? ‫-מפני שאנחנו עשירים עכשיו?
‫בואו.
‫יקיריי! -אמא!
‫כן!
‫סוף סוף הגעתם! ‫-התגעגעתי אלייך כל כך.
‫גברת צווירן נתנה לנו עוגת שוקולד ‫שלמה לקחת. -באמת?
‫בונז'ור. ‫-בונז'ור, מסייה.
‫היכנסו.
‫אני סקרנית עכשיו.
‫זה החדר שלך, הצהוב.
‫צהוב זה צבע יפה ושמח, אמא.
‫למה חשוך כל כך כאן?
‫יש לך מנורה קטנה ונחמדה.
‫זה לא נורא כל כך. ‫-בואו לסלון.
‫זה גם המטבח.
‫יפה.
‫לזה קראת "מרפסת"? ‫-כן. בשבילי זאת מרפסת.
‫מי גר פה בעבר? ‫-המשרתים.
‫זה קטן נעים.
‫זה החדר שלך, אבא?
‫כן.
‫זה המשרד שלי.
‫והשירותים?
‫השירותים בגרם המדרגות.
‫הם משותפים לנו ולשכנה.
‫אתן לכם ‫קערת מים חמים לרחצה.
‫מי השכנה שלנו?
‫קוראים לה גרטה.
‫היא נערה מאוסטריה.
‫היא באה לכאן ‫ללמוד צרפתית.
‫היא קצת... מוזרה, ‫אבל היא מדברת גרמנית.
‫גם היא יהודייה?
‫תפוחי האדמה! ‫-לא נראה לי.
‫אוי, לא. ‫-איפה אתה תישן?
‫אראה לך משהו.
‫מקס, תעזור לי. ‫תחזיק ותמשוך.
‫קדימה. והנה...
‫ספת קסמים!
‫זהירות. זהו זה.
‫שרפתי הכול. ‫-זה בסדר.
‫יש לנו חדר אחד יותר ‫ממה שהיה לנו אצל צווירן.
‫חשבתי שיהיה יפה יותר.
‫גם אני.
‫עשיתי כמיטב יכולתי.
‫אבל קשה להשתלט ‫על הכיריים פה.
‫הביצה טעימה.
‫אבל תפוחי האדמה קצת כהים.
‫שרופים.
‫לא משנה.
‫תטעמי את זה.
‫אפשר לחיות נפלא ‫על גבינה, בגט ויין.
‫בגט?
‫זה "מקל" בצרפתית.
‫תני לי את זה.
‫לא כל כך הרבה.
‫אני חושבת שהיא התקלקלה.
‫כבר יש עליה עובש. ‫-זאת גבינת סנט מור,
‫גבינת עזים מגולגלת באפר.
‫בכל מקום שהגענו אליו ‫הייתה גבינה ישנה.
‫כך נראה.
‫אני שותה לחיי המשפחה שלנו
‫ולחיי העתיד בעיר הזאת.
‫סנטה. -לחיים.
‫זה נשמע... שוטף מאוד.
‫בלה בלה ולעתיד. סנטי. ‫-סנטה.
‫אפשר לשחות בנהר הזה?
‫כן, אבל לא כאן.
‫הנהר נקרא סן.
‫בואי.
‫להתראות, אדוני.
‫סן. בונז'ור, סנטה...
‫אני כבר יודעת ‫שלוש מילים בצרפתית.
‫לא נוכל להסכים ‫שהביקורות שלנו
‫יפגעו באמנים גרמנים ‫שהיגרו לכאן.
‫הביקורות שלנו רציניות, ‫אבל לא קטלניות.
‫אנחנו מבקשים ממך ‫לנהוג בטקט.
‫בברלין היית המבקר ‫שכולם פחדו ממנו.
‫אין לי שום רצון להקשות ‫את החיים של אחיי הגרמנים.
‫אני מעדיף להרעיף עליהם שבחים, ‫לא דברי בוז.
‫באמת?
‫תהיה מוכן לכתוב בשבילנו ‫פעם בשבוע
‫על סצנת התיאטרון בפריז?
‫אשמח לעשות אפילו יותר מזה.
‫היינו רוצים לתת לך יותר, ‫אבל אין לנו מספיק כסף.
‫תרבות היא מותרות היום.
‫סוף סוף!
‫איך היה? ‫-טוב. לאבא יש עבודה.
‫באמת?
‫זה שלי. ‫-גם אני יכולה לקבל?
‫אנחנו אוכלים פה? ‫אני רעבה.
‫ביקורת אחת בשבוע ב-15 פרנק, ‫זה 60 פרנק בחודש.
‫אפשר להביא לכם משהו?
‫איך נחיה מזה?
‫לא, תודה. אנחנו הולכים.
‫תן לאחותך לשתות קצת.
‫בבית יש רק לחם... ‫-וגבינה.
‫נקנה חמאה וביצים ‫בדרך הביתה.
‫שוב ביצים?
‫כן, שוב ביצים.
‫קדימה, בואו נלך.
‫השארתי לך את החצי הזה.
‫מקס? -אני צריך תיק חדש ‫לבית הספר, תיק צרפתי.
‫ומכנסיים ארוכים.
‫הבנתי. ‫-איך היה עם הבנים האחרים?
‫אני לא יודע. ‫לא הבנתי אף מילה כל היום.
‫איך אוכל למצוא חברים חדשים ‫בלי לדבר בשפה המטופשת הזאת?
‫הדרך הכי טובה ללמוד שפה ‫היא באמצעות מוזיקה.
‫תפסיקי. את מביכה אותי.
‫קדימה.
‫אנה, בואי!
‫את יכולה להישאר בצד שלך?
‫למה אתה צריך ‫כל כך הרבה מקום?
‫אני לא יכול להתרכז ‫כשאת משרבטת.
‫אז לך למקום אחר. ‫-אני צריך ללמוד.
‫תציירי ציורים מטופשים ‫על הרצפה. -מקס.
‫לא הוגן שמקס יכול ‫ללכת לבית הספר ואני לא.
‫בית ספר פרטי אחד ‫הוא יקר מספיק.
‫אז אלך לבית ספר לא פרטי.
‫רק אנשים פשוטים מאוד ‫שולחים לשם את ילדיהם.
‫גם אנחנו אנשים פשוטים עכשיו.
‫לא מלמדים שם אפילו לטינית.
‫אולי אנחנו עניים, ‫אבל ההשכלה שלך חשובה יותר.
‫ומה עכשיו?
‫אני חייב להתרכז.
‫הלוואי שהייתה לי אחות.
‫הלוואי שלי לא הייתה אחות.
‫גם אני מרעישה מדי?
‫זה בסדר.
‫אני יכולה להישאר איתך קצת?
‫שוב רבתם?
‫איך האסונות שלך?
‫כולם ימותו במפולת השלגים?
‫לצערי, כן.
‫יש לך זמן ללכת ולבקש ‫מהשוערת את הדואר?
‫אנה, שמעת אותי?
‫כן.
‫אני פוחדת מגרם המדרגות.
‫הבנתי.
‫בסדר, אני אבוא איתך הפעם.
‫אבל מחר תעשי את זה לבד.
‫יופי. קדימה.
‫יום טוב, פרויליין גרטה. ‫-יום טוב.
‫למה היא תמיד מוזרה כל כך?
‫אני לא יודע, ‫ואני לא רוצה לחשוב על זה.
‫נו, מצאת עבודה לטעמך?
‫מר פרופסור קמפר?
‫כן, מדאם פרון. ‫אני עובד בעיתון פריזאי.
‫את לא צריכה לדאוג ‫לשכר הדירה.
‫אני שמחה לשמוע.
‫באחד מאותם עיתוני מהגרים, כן?
‫רוצה זית?
‫הרבה יהודים מוצאים שם עבודה. ‫-אני מקווה.
‫בואי, אנה.
‫אל תשכח. ‫צריך לשלם שכר דירה בכל שבוע.
‫ביום שישי. -כן.
‫"אנה היקרה, השפן היקר הזה ‫הזכיר לי את הארנב הוורוד שלך.
‫"איך את מסתדרת בפריז היפה?
‫"כבר טעמת חלזונות ‫בחמאת שום?
‫"הדודה אליס נתנה לי ‫עצה חכמה לפני זמן מה.
‫"לפעמים אני חושב ‫שהייתי צריך לקבל אותה.
‫"באהבה רבה, דודך יוליוס."
‫איזו עצה?
‫באמת אפשר לאכול חלזונות?
‫הוא לא היה צריך ‫לחזור לגרמניה.
‫אמרתי לו שוב ושוב.
‫אני נראית נורא.
‫השיער שלי!
‫לאן אתה הולך?
‫ארתור, לא! ‫-תרצה עוגת שוקולד?
‫זה יקר מדי!
‫לא. לא.
‫אני לא רוצה. לא!
‫ארתור, תחזור.
‫תפסיק!
‫גמרתי! -באמת? ‫את כל התרגילים?
‫כן, כן. ‫-אני מיד באה.
‫מצוין.
‫שלום. איך אפשר לעזור לכם? ‫-שלום, מדאם.
‫עיפרון.
‫אני חושבת ש"מדאם" זה לאישה.
‫נכון.
‫תודה.
‫עיפרון.
‫תודה. -בבקשה.
‫שני פרנקים.
‫תודה רבה.
‫ולהתראות.
‫להתראות.
‫לא נשאר כלום? ‫אמא אמרה שהעודף שלנו.
‫זה לא משנה. בואי. ‫-זה משנה!
‫זול, זול...
‫זול!
‫יש לך עיפרון זול?
‫תודה.
‫כן, כן... הבנתי.
‫תודה. -בבקשה.
‫יש לנו 20 סנט עכשיו. ‫חשוב מה נוכל לקנות בהם!
‫לא הרבה כנראה.
‫להתראות, מדאם.
‫תסתכל על מפצח האגוזים הזה!
‫הריח כמו בגרונוולד.
‫אני מקווה שיהיה לנו אשוח ‫בחג המולד השנה.
‫ברור!
‫חברי היקר,
‫הגלויות שלך הן קרני אור ‫בקו אופק קודר.
‫אתה היחיד מהבית ‫שאני שומע ממנו.
‫כל ההאפטמנים, האיינשטיינים, ‫האולדנים...
‫איפה הם עכשיו?
‫אני לא יכול שלא לתהות אם בעבר ‫הם היו מרשים לעצמם
‫שלא לענות למכתב ממני.
‫אני בטוח שלא.
‫מימיי לא שיערתי ‫שאכתוב את זה,
‫אבל אני חושש ‫שעליי לבקש שתמכור
‫כמה מאותן מהדורות ראשונות.
‫שללו ממני ‫את אזרחותי הגרמנית.
‫עכשיו אני בראש ובראשונה ‫דבר אחד: יהודי.
‫לפחות זאת אומרת שאיננו שייכים ‫לאספסוף הנאצי הטועה.
‫ויהודים הם מהגרים מנוסים.
‫וחרף הכאב,
‫אני שמח להשתייך לעם ‫שיש לו מורשת עשירה כזאת.
‫אבא, אני חושבת ‫שאני צריכה ללכת לשם.
‫לא, את יכולה לשבת פה למטה.
‫מר קמפר.
‫מר קמפר? ‫לא התכוונתי להבהיל אותך.
‫אתה זוכר אותי?
‫חוששני שלא.
‫רוברט שטיין.
‫מהתיאטרון.
‫בדיוק. הוא ולא אחר.
‫שלום. -שלום.
‫לא ידעתי שאתה בפריז. ‫-לאשתי יש משפחה כאן.
‫כבר אין עבודה בשבילי בברלין. ‫באנו לפני שנה.
‫זאת בתי אנה.
‫שלום, אנה. -שלום.
‫אם תהיה שם פעם, ‫אנחנו גרים ברובע השביעי.
‫אולי אתה ומשפחתך ‫תוכלו לבוא אלינו לשתות תה.
‫ברלין היא נחלת העבר עכשיו.
‫אשמח לשהות במחיצתו ‫של מוח מבריק כשלך.
‫תודה.
‫אהיה בקשר.
‫להתראות. -להתראות.
‫להתראות, אנה. -להת'.
‫אבא, אתה לא מחבב ‫את האיש הזה?
‫אין לי סיבה שלא לחבב אותו,
‫אבל חשבתי ‫שאולי הוא לא יחבב אותי.
‫נתקלנו ברוברט שטיין ‫בבית הכנסת.
‫רוברט שטיין?
‫קרעת אותו לגזרים כמה פעמים. ‫-נכון מאוד.
‫הוא במאי מאוד לא מוכשר.
‫ההפקות שלו היו בלתי נסבלות.
‫חשבתי שהוא נחמד.
‫תפקידי לא היה לברר ‫כמה הוא נחמד.
‫הוא היה גרוע וזהו זה.
‫ואם אתה אומר כך, ‫זאת בוודאי האמת.
‫נכון.
‫אתה יהיר כל כך.
‫לא נראה שהוא נוטר לך טינה.
‫גם אשתו הייתה פסנתרנית, לא?
‫הוא הזמין אותנו לתה. ‫הם גרים באזור יוקרתי.
‫סוסי פרא לא יגררו אותי ‫לחובבן הזה.
‫תודה, אמא.
‫בבקשה. -זה יפה.
‫הם באמת יצאו כמו סוודרים. ‫-בהחלט.
‫מישהו פקפק בזה?
‫בואי הנה. זה בשבילך.
‫זה יפהפה. ‫יופי, אנה.
‫תראי לי.
‫תדפדף באגודל שלך.
‫זה מדהים. ‫איך עשית את זה?
‫מקס, תסתכל.
‫לא רע, איש קטן.
‫לא רציתי להביא עליך ‫עוד אסונות.
‫זה תיק לבית הספר?
‫אמך מצאה לך בית ספר ציבורי.
‫חשבתי שבתי הספר האלה ‫לא טובים לאנשים כמונו.
‫מי אמר שטויות כאלה?
‫קשה לדמיין את זה.
‫גם זה יפה.
‫איך את...
‫לא גנבתי אותם, זה בטוח.
‫דורותיאה?
‫יש לי עוד משהו בשבילך.
‫כדי שלא תשכחי מי את.
‫חג מולד שמח.
‫תודה.
‫בלון.
‫"אנה היקרה,
‫"איחולים מעומק הלב ‫לחג מולד נפלא.
‫"תפילי את הבלון הזה ‫ממגדל אייפל,
‫"והרוח המערבית בוודאי ‫תעיף אותו אל דלתי בברלין.
‫"זה ישמח אותי. אני מצפה ‫לשנה החדשה בתקווה גדולה.
‫"המצב יכול וחייב להשתפר.
‫"בנימה זו... שלך, יוליוס."
‫חג מולד שמח, גברת גרטה!
‫ערב טוב.
‫אם אנחנו יהודים, ‫למה אנחנו חוגגים את חג המולד?
‫אני רואה בו חג גרמני ‫יותר מחג נוצרי.
‫הוא מזכיר לי ‫מפגשים משפחתיים נפלאים
‫שהיו כשהייתי בגילך.
‫אתה מאמין באלוהים?
‫חוששני שלא.
‫אני מאמין רק בהכרת תודה.
‫אנשים שלא חשים הכרת תודה ‫תמיד מפסידים.
‫אני מכירה הרבה תודה כרגע, ‫במיוחד על התיק שלי.
‫זה טוב.
‫אנה, מאיפה את?
‫כמה זמן תישארי בפריז?
‫את מבינה? ‫החצאית שלך קצרה מדי.
‫יש לך אחות קטנה? ‫למה את לובשת את המעיל שלה?
‫את צריכה תלבושת אחידה. ‫אני אראה לך מאין להשיג.
‫הניצחונות של נפוליאון:
‫1800, מארנגו.
‫1805, אוסטרליץ.
‫1806, ינה.
‫1807, פרידלנד.
‫1809, ואנגרם.
‫יפה מאוד. ‫את יכולה לשבת.
‫התבוסה האחרונה שלו הייתה ‫בווטרלו. זה היה ב-1815.
‫זה נכון. ‫זה כל מה שהם אמרו על נפוליאון?
‫יש כל כך הרבה דברים מעניינים.
‫כל השיעור ‫היה רק שינון תאריכים.
‫היי, אבא. -שלום, מקס. ‫-שלום, איש קטן.
‫איך היה? -טוב, ‫קיבלתי תלבושת אחידה היום.
‫את כבר מבינה משהו?
‫לא, אבל בחשבון קל. ‫-יפה מאוד.
‫גם זה משהו.
‫אתה כבר נראה צרפתי. ‫-זה טוב או רע?
‫אני לא יודעת. -שלום.
‫שוב יש מרק תפוחי אדמה?
‫יש בו בשר לפחות? -אתה שואל ‫את אותה השאלה בכל יום.
‫אני מניח שהליכה לקולנוע ‫לא באה בחשבון.
‫זאת הפעם הראשונה ‫שחבריי לכיתה הזמינו אותי.
‫אבל אני לא יכול ללכת, ‫כמובן, נכון?
‫בסדר, אז אתה תחליט!
‫או שנאכל ארוחה חמה מחר ‫או שתלך לקולנוע עם החברים שלך!
‫אנחנו יכולים לעשות רק אחד ‫מן השניים. אז מה אתה מחליט?
‫המצב יישאר ככה תמיד?
‫הם תפסו אותנו.
‫הנאצים. -טיפשונת.
‫זאת רק נורה.
‫מקס, אתה ואני נצא לטיול קצר.
‫אלה עוד שני פרנקים.
‫אז אתה עדיין רעב. ‫-אני תמיד רעב.
‫חכה כאן.
‫לא היינו צריכים לקנות נורה? ‫-תטעם. זה טוב.
‫הנה, מסייה.
‫תודה.
‫ילדים! תגידו לאבא שלכם שהיה ‫צריך לשלם שכר דירה לפני יומיים!
‫ביום שישי!
‫הוא היה מפורסם בגרמניה, ‫אבא שלכם?
‫אתם יהודים? ‫-כן, יהודים!
‫אתם כבר לא בגרמניה. ‫זאת פריז. הבנתם?
‫טיפוסי!
‫אנשים מוזרים. ‫הולכים בשקט כמו גנבים.
‫נכון, פיפי? יהודים.
‫זה לא עמוק.
‫אבל זה קר מאוד.
‫מה את עושה? ‫-אני נכנסת פנימה.
‫אסור.
‫רובם כבר נעשו ירוקים בכל מקרה.
‫זה מטורף, אנה.
‫תפסיק לבהות בי כמו גולם ‫ותעזור לי.
‫שלום, מדאם באטי.
‫שלום, בנות. ‫-שלום, מדאם.
‫אור!
‫איש לא היה יכול לשער מה יעלה ‫בגורלו. -הילדים שלי נפלאים.
‫לאמו קראו לטיציה.
‫איך השגת את הכסף? ‫-נפוליאון רצה הכרה.
‫רק נכנסנו למים. -אבל היא מעולם ‫לא התייחסה אליו ברצינות.
‫הוא הצטיין בלימודים,
‫והפך למנהיג בגיל צעיר מאוד.
‫הוא זכה בניצחון אחר ניצחון.
‫אפילו הוכתר לקיסר, ‫ומינה את אחיו למלכים ולמלכות.
‫אבל אמו תמיד אמרה: ‫"בואו נראה כמה זמן זה יימשך".
‫וזה לא נגמר טוב.
‫האם המצב היה שונה, ‫אילו היא הייתה מתגאה בו?
‫נפוליאון הוא נושא מעניין מאוד.
‫הוא תמיד התאהב בנשים ‫שנראו כמו אמו.
‫אבל אמו לא אהבה ‫אף אחת מהן, כמובן.
‫איך אתה יודע את כל זה?
‫קראתי על זה שוב עכשיו.
‫אני כותב תסריט על ילדותו. ‫-לסרט?
‫אם מישהו יקנה אותו, ‫אולי יעשו ממנו סרט.
‫לילה טוב.
‫את יודעת דברים על נפוליאון?
‫כן. לא היה בו שום דבר מוזיקלי.
‫הוא אהב רק תופים וחצוצרות.
‫אבל היה שיר ילדים קורסיקני ‫שהוא לא שכח.
‫מקס, אבא שוב סובל מביעותי לילה.
‫תני לי לישון.
‫אבל אני פוחדת.
‫את לא יכולה לישון?
‫גרטה נאצית?
‫אולי.
‫אולי היא סתם לא אוהבת יהודים.
‫כמו מדאם פרון.
‫יהיה אוכל? -בהחלט. ‫אל תהיו קולניים מדי.
‫תתנהגו למופת, בסדר?
‫בסדר.
‫גברת קמפר, כמה נחמד. ‫-גברת שטיין, תודה על ההזמנה.
‫היכנסו.
‫שמחתי מאוד שהתקשרת.
‫אני משתעממת מאוד כל היום.
‫בואו.
‫האנה, גוסטב, ‫האורחים שלנו הגיעו!
‫רק מפני שהבעלים שלנו ילדותיים,
‫אין זאת אומרת ‫שגם עלינו להיות ילדותיים.
‫נכון? -בהחלט.
‫אני שמחה מאוד ‫שיש לי אורחים מברלין.
‫בעלי מעולם לא התכוון ‫לפגוע באיש באופן אישי.
‫הוא אוהב את התיאטרון כל כך, ‫שלפעמים הוא...
‫גברת קמפר,
‫רוברט נפגע מאוד ‫ממה שבעלך כתב,
‫אבל אני בטוחה שבסופו של דבר ‫זה עזר לו להתפתח.
‫על מה בעלך עובד עכשיו?
‫הוא כותב תסריט על נפוליאון.
‫יש לו זמן כרגע.
‫נפוליאון? מעניין.
‫אתם יכולים לקום מהשולחן, ‫אם סיימתם.
‫תודה.
‫אראה לך את החדר שלי.
‫את רוצה ליקר? ‫-בהחלט.
‫זה מתאים לי? ‫אלבש את זה במגרש הגולף.
‫איזה רעיון מקסים. ‫אתה נראה כמו נורית.
‫הרבה פרפרים ירדפו אחריך.
‫ואת, יקירתי, ‫נראית כמו אהיל.
‫קחו מה שאתם רוצים. ‫יש לנו הרבה מאוד בכל מקרה.
‫אם לא תיקחו, ‫יתרמו את זה לנזקקים.
‫גם אנחנו נזקקים.
‫יש לנו גם הרבה ספרים בגרמנית ‫שכבר קראנו.
‫אתם יודעים לקרוא, נכון?
‫לקרוא?
‫מה זאת אומרת? ‫ההורים שלנו לא מאמינים בהשכלה.
‫בראבו! בראבו!
‫אתם תחזירו את כל זה!
‫הילדים שלי לא צריכים נדבות! ‫בוודאי לא מהליצן ההוא!
‫אנחנו לא קבצנים!
‫אתה יודע ‫מה הילדים שלך צריכים?
‫הם צריכים אוכל ובגדים...
‫וכל מיני דברים.
‫לא אכפת לי כלל ‫מאין נקבל אותם.
‫אתה כבר לא מבקר מפורסם ‫שגר בגרונוולד.
‫הימים האלה חלפו!
‫אם הבגדים האלה נועדו ‫לילדים עניים בכל מקרה,
‫למה לא לתת אותם לילדינו?
‫אני לא מחזיר את המכנסיים האלה. ‫-אתה לא חייב.
‫אנחנו עניים עכשיו?
‫יפה מאוד, מאנון. -תודה.
‫אנה, 147 טעויות.
‫את צריכה להשקיע יותר,
‫או שלא תעלי כיתה.
‫את מבינה?
‫רוזלי, יופי.
‫אנה, יש לך נעליים יפות מאוד.
‫קתרין, יפה מאוד. ‫-תודה.
‫איזבל, תקפידי על הפסיקים.
‫לפני שנה הוא פוטר מעבודתו ‫במוזיאון הטבע.
‫לא ידעתי את זה.
‫שלום.
‫זאת הבת שלנו, אנה. ‫יוליוס היה הסנדק שלה.
‫אנה, זה היינץ רוזנפלד, ‫אחד החברים של יוליוס,
‫מברלין. -שלום.
‫אז את אנה.
‫יוליוס לא רצה שתדאגו.
‫תמשיך.
‫הוא הסתדר לא רע זמן די ארוך.
‫הוא הלך לגן החיות בכל יום ‫וביקר את החיות שלו.
‫הוא עבד כפועל ‫במפעל סיגריות פעמיים בשבוע.
‫יוליוס ידע שאני נוסע לפריז. ‫יש לי משפחה כאן.
‫הוא מת?
‫אחרי שאסרו עליו לבוא לגן החיות, ‫הוא נעשה מדוכדך.
‫הוא סירב לצאת מחדרו.
‫יוליוס היה יהודי?
‫סבא שלו היה יהודי.
‫נראה שזה הספיק להם.
‫הוא היה עייף.
‫הוא לא רצה להמשיך לחיות.
‫אבל היה לו חשוב מאוד ‫שאת תקבלי את זה.
‫אתם יכולים לבחור ‫בין שני נושאים:
‫"מסע",
‫ו"יום בחוף".
‫אתם יכולים להתחיל.
‫ארתור, זה חסר טעם.
‫אם היא לא תמצא אותנו היום, ‫היא תחזור מחר.
‫אולי מחר יהיה לי כסף. ‫אני לא רוצה להתמודד איתה כרגע.
‫אנחנו לא כאן, ‫והאורות יישארו כבויים.
‫איפה עוד אנחנו יכולים להיות?
‫אולי זאת רק גרטה.
‫רק גרטה? ‫היא אפילו...
‫מר קמפר?
‫תפסיק את השטות הזאת ‫ופתח את הדלת!
‫אני יודעת שאתם שם! ‫-אם אנחנו...
‫זה מה שקורה ‫כשמכניסים אנשים כמותכם.
‫שקרנים!
‫שמתי עין עליך, מר קמפר.
‫לא תעבור אותי בלי לשלם.
‫יהודי מסריח.
‫זה משפיל.
...18 ,17 ,16 ,15 ,14
‫תודה, מדאם.
‫מדאם, למה יש כסף במבחן שלי?
‫אה, כן. שכחתי לגמרי.
‫ילדות, תקשיבו לי.
‫אנה הגיעה רק לפני שנה ‫ולא דיברה מילה אחת בצרפתית.
‫הכתיב שלה עדיין טעון שיפור,
‫אבל החיבור שלה ‫זכה בתחרות של בית הספר.
‫מר מולן נתן לה עשרה פרנקים ‫על סיפור המסע שלה.
‫מה אנחנו אומרות?
‫אנה, בואי לכאן, בבקשה, ‫ותקראי לנו את הסיפור שלך בקול.
‫"מסע" מאת אנה קמפר.
‫"זה היה בלילה קר בפברואר.
‫"ארתור היה חולה מאוד בשפעת.
‫"הוא היה צריך לנוח במיטה.
‫"פתאום הטלפון צלצל.
‫"'אני חבר', אמר הקול.
‫"'ואני חייב להזהיר אותך."
‫נכשלתי ברקמה ובתפירה,
‫אבל הצלחתי מאוד בספורט.
‫היינו צריכים לעמוד על רגל אחת ‫שתי דקות.
‫זה היה קל.
‫אז הצטיינות בעמידה על רגל אחת ‫מכפרת על הכישלון שלך בתפירה?
‫רק בבית ספר לבנות!
‫מי כותב לאבא מאנגליה?
‫שלום, מדמואזל גרטה.
‫נו? זה טוב?
‫בהחלט.
‫אני הכי טוב בכיתה שלי. ‫-נפלא.
‫אנה קיבלה מדליית זהב ‫על עמידה על רגל אחת.
‫אל תדבר שטויות. ‫זכיתי בכסף בעצם.
‫על מה?
‫כתבתי על המסע שלך. ‫-תראי לי.
‫אתם, היהודים, תמיד חייבים ‫להיות הכי טובים, נכון?
‫יש לך מכתב מאנגליה. ‫-תודה.
‫לקרוא לך את הסיפור שלי? ‫-כן, בבקשה.
‫בחשבון לא היה קל, ‫אבל קיבלתי גם שם 18 נקודות.
‫רק אני וילד בכיתה ז' ‫קיבלנו ציון כזה.
‫באמת? ‫יש לי ילדים פיקחים מאוד.
‫"מסע" מאת אנה קמפר.
‫הם רוצים לקנות אותו. ‫-מי רוצה לקנות מה?
‫נפוליאון. האנגלים רוצים ‫לקנות את התסריט שלי.
‫הם גם משלמים על זה ‫כסף טוב.
‫וואו! זה מדהים!
‫מקבלים סחרחורת.
‫זהירות!
‫בלון יקר, עוף לברלין. ‫בהצלחה.
‫אתה חושב ‫שהוא יגיע לברלין?
‫אולי הוא לא יצטרך.
‫אני חושב שיוליוס קרוב מאוד.
‫תראי, הוא כבר מעל אינווליד, ‫הקבר של נפוליאון.
‫ליוליוס ידידי.
‫עכשיו?
‫כן.
‫אנחנו חושבים לעבור ללונדון.
‫פשוט אין מספיק עבודה בפריז.
‫אתם צוחקים?
‫רק התחלתי לאהוב ‫את המקום הזה.
‫ועם העבודה הזאת ‫על התסריט...
‫נוכל לנסוע ללונדון ‫ולבדוק אם נמצא שם דירה.
‫תוכלו לגור ‫בבית הספר שבועיים.
‫לא, אנחנו לא יכולים!
‫אתם לא יכולים להשאיר אותנו ‫לבד בפריז אפילו יום אחד!
‫אבל, אנה...
‫לפעמים הורים צריכים לעזוב ‫את הילדים שלהם לזמן קצר.
‫באנגליה הרבה ילדים ‫לומדים בפנימיות.
‫לילדים האלה יש בית, ולנו אין!
‫אנשים שאין להם בית ‫צריכים להישאר ביחד!
‫אחרת הם הולכים לאיבוד!
‫אני מסכים, איש קטן.
‫אל תקרא לי כך! ‫אני לא קטנה ולא איש!
‫אבא...
‫לא נוכל לחזור הביתה לעולם?
‫אני לא יודע.
‫אולי יום אחד.
‫אבל לא עכשיו.
‫אולי לעולם לא נרגיש בבית ‫במקום אחד בלבד.
‫אבל נרגיש קצת בבית ‫בכל מיני מקומות.
‫גם זה יהיה נחמד.
‫טוב...
‫סליחה.
‫להתראות, בית אפור.
‫להתראות, רחוב דה לה ויקטואר.
‫תן לי את זה. ‫אני אשים מאחור.
‫שלום, ארתור. ‫-שלום.
‫הנה משהו שרציתי לומר...
‫להתראות.
‫מה אמרת למדאם פרון?
‫זה ביני לבינה.
‫אמלי, אמילי! בואי הנה!
‫קפוא שם בוודאי. ‫-בוא הנה, אמלי. תקשיבי לאמא.
‫אני באה! ‫-את עוברת לשם?
‫תנסה ואז תראה.
‫זאת אנגלית. הבנת משהו?
‫אף מילה.
‫חזרנו לנקודת ההתחלה.
‫אנחנו לא מכירים אף אחד ‫ולא מבינים שום דבר.
‫לאנגלים יש מנהגים מוזרים.
‫אני כבר מחכה לאכול הערב ‫חתיכת גבינה טובה בלונדון.
‫נעגון בעוד חצי שעה.
‫זאת פנטזיה. ‫תמיד רציתי להרים את זה,
‫וחשבתי שיש את זה בדובר.
‫ומתי גילית את האמת?
‫אני לא מבינה אף מילה, ‫אבל זה לא משנה,
‫כי בקרוב, ‫בקרוב אני אבין הכול.
‫"ב-1935 היגרו ג'ודית קר ‫ומשפחתה לאנגליה.
‫"אחרי המלחמה היא למדה אמנות,
‫"ועבדה כמאיירת של ספרי ילדים.
‫"אחיה מייקל למד משפטים,
‫"והיה לשופט הראשון בבית המשפט ‫העליון שנולד מחוץ לאנגליה.
‫"הספר 'כשהיטלר גנב ארנב ורוד' ‫תורגם ל-20 שפות,
‫"ופרסם את ג'ודית קר בכל העולם.
‫"ג'ודית קר הלכה לעולמה ‫במאי 2019, בגיל 95, בלונדון.
‫"שם היא מצאה את הבית ‫שהשתוקקה לו."
‫- ארתור וג'ודית קר ב-1934 -
‫תרגום: ‫נעמי מאזוז
‫עריכה לשונית: ‫רווית ליגום
‫הפקת תרגום: ‫טרנס טייטלס בע"מ