‫- ארבע תרמיות וחתונה אחת -‬
‫טורקי! איפה הזר שלי?‬
‫מניין לי לדעת?‬ ‫-ראית אותו?‬
‫למה שהוא יהיה פה? ותדפקי!‬ ‫-יא אללה…‬
‫אמא! אמא, בואי בבקשה.‬
‫תסתכלי. השמלה לא רופפת פה קצת?‬
‫לא, מתוקה.‬ ‫-את בטוחה?‬
‫מהר, יש לנו נסיעה ארוכה.‬ ‫-בושם!‬
‫זהירות.‬ ‫-תפסיקו עם הצהלולים ותזדרזו כבר!‬
‫זהירות, את תיפלי!‬ ‫-אל תדאגי.‬
‫בואו מהר!‬ ‫-סבלנות.‬
‫זה לא הזמן לצהלולים. יש לנו דרך ארוכה.‬
‫נו באמת, הן יושבות ומצהללות.‬ ‫-די, מספיק.‬
‫אין להן בעיות בעולם!‬ ‫ואני צריך לנהוג עכשיו מאה ק"מ.‬
‫למה אתה עוד לא מוכן?‬ ‫-אני… כמעט.‬
‫זוז כבר!‬ ‫-אני רוצה לשתות. אני צמא.‬
‫נו כבר, סעוד.‬
‫סעוד! בוא כבר!‬ ‫-כן?‬
‫היי.‬ ‫-שלום.‬
‫מישהי תעזור לי?‬ ‫-הלוואי שהחתונה הבאה תהיה שלך.‬
‫כן… לא.‬
‫אמא!‬ ‫-נו, באמת.‬
‫מה קורה איתך?‬ ‫-אני חייב ללכת לשירותים.‬
‫קדימה, תתכונן כבר!‬ ‫-בסדר. בסדר.‬
‫קדימה, תקראו לכולם!‬ ‫-בסדר.‬
‫אמא! איפה המכנסיים שלי?‬
‫תסגור את הדלת!‬
‫קדימה, צריך ללכת. תזדרזו!‬
‫מה?‬ ‫-ראית את המכנסיים שלי?‬
‫איזה מכנסיים? מניין לי לדעת?‬
‫מה איבדת?‬ ‫-את המכנסיים שלי.‬
‫נו באמת, אתה אפילו לא לבוש.‬
‫אין בבית הזה פרטיות. אלוהים אדירים.‬
‫קדימה, די עם ההצהלולים.‬ ‫-אמא!‬
‫אמא, אני לא מוצאת את הזר! בואי לעזור לי!‬
‫אפילו בחתונה שלי אף אחת לא רוצה להבין!‬
‫אמא, מצאתי את המכנסיים שלי!‬
‫אני מתלבש!‬ ‫-אל תשכחו את הגברים.‬
‫איך זאת אשמתי? אף אחד לא יכול להחליף אותי?‬
‫נו, כבר!‬
‫בסדר, אבא, הכול בסדר.‬
‫יד שנייה או חדשה?‬
‫בן כלב!‬
‫סע, סע.‬ ‫-איפה פייסל?‬
‫הוא בדרך. סע כבר!‬
‫עצור!‬
‫אמרתי לך לעצור!‬
‫חתיכת זבל!‬
‫שמישהו יעזור לי!‬
‫בוא הנה! אני אתפוס אותך!‬
‫גנב!‬
‫תתפוס אותו! הוא גנב!‬
‫פייסל, תן לי יד! מהר!‬
‫כלב!‬
‫תעצרו!‬
‫פייסל, תן לי יד, מהר.‬ ‫-בוא הנה!‬
‫תעצור, ואני איכנס.‬ ‫-תעצור!‬
‫אי אפשר לעצור. תתקרב יותר.‬ ‫-הצילו!‬
‫בחייך!‬ ‫-לא, אל תאט.‬
‫תמשיך לנסוע. תן גז.‬
‫גנבים! הנה הם!‬
‫בני זונות!‬
‫אני רואה אותך. ראיתי את הפנים שלך!‬
‫היי, מה אתם עושים?‬ ‫-אני אראה לכם מה זה!‬
‫לא זרקתי עליך, זרקתי עליו.‬
‫אל תאט. תמשיך לנסוע.‬
‫תעצרו, ממזרים!‬
‫סע לאט!‬ ‫-יותר מהר, יותר מהר!‬
‫בוא הנה! אני אתפוס אותך!‬
‫תן לי יד, פייסל. יאללה. אוי, אלוהים!‬
‫ברחנו לך!‬
‫תן גז, יחיא.‬
‫ההילוכים נתקעו.‬
‫הוא מתקרב! מהר!‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-סע!‬
‫הוא קרוב. תן גז!‬ ‫-לאן אתם הולכים?‬
‫למה אתה מסתכל עליי?‬
‫מצטער, גבר.‬
‫תפסתי אותך! בוא הנה, אפס. אל תזוז.‬
‫אמרתי לך שאני אתפוס אותך.‬
‫הכרחת אותי לרוץ אחריך, בן כלב.‬
‫אתה רוצה לברוח? אל תזוז.‬
‫אני אסתדר, הוא קשור והכול.‬ ‫-תחזור פנימה.‬
‫הוא מוכן למעצר. הכול בסדר.‬
‫אתם לא יכולים לבוא קודם?‬
‫יש לי נסיעה ארוכה. ויש לי אורחים.‬
‫אל תאשים אותי.‬
‫כן.‬
‫לא, אין בעיה.‬
‫אין בעיה, אני אסתדר.‬
‫אבא, אל תעצור מול הדלת.‬
‫אבא, לא מול הדלת. סע קצת קדימה.‬
‫-כניסת נשים -‬
‫די, מספיק.‬ ‫-מספיק, הגענו.‬
‫אנחנו אורחים, ואנחנו מאחרים! החוצה!‬
‫יא אללה…‬ ‫-מהר!‬
‫קדימה.‬ ‫-תגידו לה לצאת.‬
‫מהר, בבקשה, בואו נלך.‬ ‫-תזדרזו.‬
‫סבלנות.‬ ‫-אני אבי השבט,‬
‫והנה הכלה. תעזבו אותנו בשקט!‬
‫מזל טוב.‬ ‫-קדימה.‬
‫יאללה!‬
‫קשור אותו למושב ובוא.‬
‫אל תזוז, טוב?‬
‫אני לא הולך לשום מקום.‬
‫נו, באמת, שילך לעזאזל.‬
‫כל הזמן אמרתי לו לתת לי יד.‬
‫הוא החליק לי מהיד.‬
‫אני אפילו לא יודע איך.‬
‫די, מספיק.‬
‫אמרת את זה כבר שבע פעמים.‬
‫כי לא דחפתי אותו החוצה. אני פשוט מסביר לך.‬
‫מה אפשר לעשות עכשיו? זהו, הלך עליו.‬
‫מסכן, אין לו משפחה שתדאג לו.‬
‫הוא ילך לכלא, ואנחנו… עדיף שפשוט נלך.‬
‫איזה כלא?‬
‫אם יחקרו אותו, הוא יספר להם הכול.‬
‫הם ידעו מי אנחנו, ואז הלך עלינו.‬
‫יא אללה!‬
‫תיבדל לחיים ארוכים.‬ ‫-מה שלומך?‬
‫סליחה שאיחרנו.‬
‫גילינו שגנבו לנו את הגלגלים.‬
‫הגנב שלקח אותם…‬ ‫-מה?‬
‫הרבצתי לו, קשרתי אותו,‬ ‫והבאתי אותו הנה עד שהמשטרה תגיע.‬
‫ואז מה?‬ ‫-תספר לו את כל הסיפור.‬
‫הוא יצא לעשן וראה את הגנב.‬
‫לא!‬ ‫-כן.‬
‫אלוהים יעזור לנו, אבו מוסלח. הילדים היום…‬
‫הנה התה, אבו מוסלח. אתה רוצה קצת?‬
‫יש בזיליקום?‬ ‫-לא, אבל אני אביא.‬
‫תביאו בזיליקום.‬
‫תודה.‬ ‫-אני כבר זקן.‬
‫תיבדל לחיים ארוכים, אבו מוסלח.‬ ‫-תודה.‬
‫טוב, מה נעשה עכשיו?‬
‫אתה המוח, תגיד לי מה התוכנית.‬
‫כן. המוח.‬
‫בעיקרון, אנחנו צריכים להתפצל.‬
‫להתפצל? אפילו ביחד‬ ‫אין לנו מושג, שלא לדבר על לבד.‬
‫רק לבינתיים.‬ ‫צריך לבדוק את כל הכניסות והיציאות.‬
‫יש רק כניסה אחת.‬
‫בעצם… נכון.‬
‫תקשיב, במשימה הראשונה, אני אתן לך להוביל…‬
‫רק במשימה הזאת.‬
‫אז אני המנהיג שאתה הולך בעקבותיו?‬
‫אני פוקד עליך להיות המנהיג בפועל.‬
‫תקשיב.‬
‫אנחנו צריכים להשתלב בין האורחים.‬
‫אבל אנחנו לא לבושים כמו שצריך.‬
‫כן, גם אני לא אוהב את התלבושות שלנו.‬
‫לא, אתה נראה בסדר.‬
‫אבל אני בולט, אני לא לבוש כמו כולם.‬
‫אולי פשוט תקשיב לתוכנית?‬ ‫-שקט! טוב, בסדר.‬
‫תישאר פה.‬ ‫-בסדר, לך. אל תדבר לא יפה.‬
‫שלום! כן.‬
‫מה אתה לובש?‬
‫אמרת להשתלב.‬ ‫אני משתלב עם המלצרים של השתייה.‬
‫תסתכל עליי. ככה אתה רוצה להשתלב? זה נורא.‬
‫אתה תמשוך תשומת לב ותיראה טיפש.‬
‫איך נראה לך שאתה נראה עם הכאפייה הזאת?‬
‫שכרתי אותה בחמישים מאיזה ילד בחוץ.‬
‫שילמת חמישים ריאל?‬ ‫אני אוריד את זה מהחלק שלך…‬
‫תגיש שתייה. קדימה.‬ ‫-כן, בטח.‬
‫בוא הנה.‬
‫מה?‬
‫אמן שתקבל הרעלה!‬
‫מטומטם!‬
‫תפסיקו, ילדים! מספיק!‬
‫גנב!‬
‫אלוהים יעניש אותך, גנב!‬
‫לכו מפה כבר!‬
‫תפסיקו! אני נשבע לכם, הדור שלכם רקוב.‬
‫עם סוכר?‬
‫יש בזיליקום.‬
‫לא אהבתי.‬
‫לא, דווקא יש בזיליקום.‬
‫אבא?‬ ‫-זה לא אני.‬
‫אבא.‬ ‫-מה אתה…?‬
‫ללכת להביא קפה?‬ ‫-אבא!‬
‫בשם אללה, אללה יעניק לי כוח.‬
‫אבא?‬
‫אל תטריד את אבא שלך.‬
‫ברך אותו, הוא…‬
‫למה אתה רועד?‬
‫לא, זה כלום.‬
‫רק בריאות…‬ ‫-אבא!‬
‫תסלחו לי.‬ ‫-בבקשה.‬
‫הא? מה קרה?‬
‫יש בזיליקום. יש לו בזיליקום. אתה רוצה?‬
‫בשביל זה הפרעת לי? אני לא רוצה.‬
‫יש בזיליקום, אדוני. לא משנה. לך.‬
‫הוא לא רוצה?‬ ‫-תודה.‬
‫אתה רוצה?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫תבורך, לא.‬ ‫-אתה רוצה לשבת?‬
‫היי.‬
‫הבהלת אותי, ילד.‬
‫היי, ילד…‬
‫לא מצחיק. ממש לא מצחיק.‬ ‫-היי.‬
‫מפחד?‬ ‫-לא מצחיק, ילד!‬
‫היא לא מפחידה. לשים אותה עליך?‬
‫לא מצחיק! לא. לא מצחיק.‬ ‫-מצחיק מאוד.‬
‫שקט! אל תגיד מילה.‬ ‫אם תדבר, אני אפיל אותה עליך.‬
‫לא מצחיק! אמרתי לך שזה לא מצחיק.‬
‫ראית איך הפחדנו אותו?‬
‫הוא נראה כזה מצחיק!‬ ‫-ממש עבדנו עליו.‬
‫פייסל.‬
‫יאללה.‬
‫מה אתה עושה פה?‬ ‫-מהר.‬
‫יאללה, מהר. צא החוצה.‬
‫איזה חמור. אתה לא רואה שאני לא יכול?‬
‫קדימה, פתח את הדלת. תפתח לפני שמישהו יבוא.‬
‫לא.‬
‫למה לא?‬
‫תבקש סליחה.‬
‫אתה רציני?‬ ‫-כן, אני רציני.‬
‫תבקש סליחה.‬
‫סליחה שקראתי לך חמור. פתח את הדלת.‬
‫זאת הסליחה הראשונה.‬
‫מגיעה לי עוד סליחה.‬
‫על מה?‬
‫אותו יום בתחנת הדלק.‬
‫מה קרה בתחנת הדלק?‬
‫די, אתה באמת רוצה שנדבר על זה עכשיו?‬
‫פשוט תתנצל. בסך הכול שתי מילים, "סלי, חה".‬
‫בואו נעבור לסעודה.‬
‫תיכנסו, בבקשה.‬
‫קדימה, מהר.‬
‫ברכותיי על החתונה, אבו מוסלח.‬
‫תודה רבה.‬ ‫-אין בעד מה.‬
‫אתה לא רוצה להביא‬ ‫את "הבחור" שלך לאכול איתנו?‬
‫את הגנב?‬ ‫-כן.‬
‫באמת?‬ ‫-באמת. בוא נצחק איתו קצת.‬
‫קבענו. טורקי! טורקי.‬
‫סליחה. יאללה, תפתח.‬
‫תפנה אליי בשם שלי.‬
‫זה לא הזמן, מטומטם! תפתח את הדלת!‬
‫טוב, בסדר. תתרחק.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫תכניס את היד ותפתח את הדלת.‬
‫בסדר.‬ ‫-אלוהים אדירים!‬
‫היי!‬
‫לאן אתה הולך?‬ ‫-סליחה.‬
‫בוא.‬
‫תשחרר את הקשר.‬
‫רגע. אל תשחרר לו את הידיים,‬ ‫רק תשחרר אותו מהמושב.‬
‫אז ספר לנו, גנב, אתה מרוצה ממה שקרה בסוף?‬
‫אנשים עדיין גונבים גלגלים?‬
‫הוא כן. הוא איתנו כבר שש שעות.‬
‫אלוהים אדירים.‬ ‫-עדיין יש לו ריח של גומי.‬
‫סידרת את הגלגלים, נכון?‬ ‫-כן, בערך.‬
‫כשאתה רואה משאית עם שישה גלגלים,‬
‫אתה בטח נמשך אליה.‬
‫הכנת לו צלחת?‬ ‫-כן, הנה.‬
‫בסדר, אבל אל תשחרר אותו.‬ ‫תאכל בידיים קשורות.‬
‫קדימה, בכל הכוח.‬
‫יודע למה?‬
‫כי הולכים לכרות לך את הידיים.‬
‫לכרות! זה חוק השריעה.‬
‫הלך על הידיים שלך.‬
‫ואז תוכל רק להתפתל כמו נחש.‬
‫למיטב ידיעתי…‬
‫כבר לא כורתים לגנבים ידיים.‬
‫אתה עורך הדין שלו או מה? אנחנו יודעים.‬
‫לך, תן לאנשים מים.‬
‫תגיד, גנב, למה אתה גונב גלגלים?‬ ‫ועוד את הגלגלים שלי!‬
‫איך ידעת שאני עורך דין?‬
‫זה נכון?‬
‫למדתי משפטים.‬
‫למען האמת, אתם טועים.‬
‫אנחנו טועים?‬ ‫הוא גנב מאיתנו מול העיניים שלנו.‬
‫הוא גנב את הגלגלים שלנו. איך אפשר לטעות?‬
‫יכול להיות שהוא גנב את הגלגלים שלכם.‬
‫זאת עבירה. הוא ישב בכלא כמה שנים.‬
‫ואז הוא ישתחרר.‬
‫אבל אתם חטפתם אותו.‬
‫מה פתאום חטפנו?‬
‫הושבנו אותו במושב הקדמי במכונית שלי.‬
‫טיפלנו בו. לא נגענו בו.‬ ‫אנחנו נותנים לו אוכל. זאת חטיפה?‬
‫יש לו משפחה.‬
‫אז יכול להיות‬
‫שהם יתבעו מכם פיצויים…‬
‫בגין נזק… נזקים נפשיים…‬
‫יכולתם להרוג אותו.‬
‫ואז היה מדובר ב… הריגה.‬
‫נכון… נכון.‬
‫אבו מוסלח, מה נעשה?‬
‫אני אומר שנשחרר לו את הידיים.‬
‫נשחרר אותו? באמת?‬
‫כן, אבא, בוא נשחרר אותו.‬
‫בלי לחץ. בואו נחשוב קצת.‬
‫בואו נשחרר אותו.‬ ‫-אתם עוד מדברים על זה?‬
‫אנחנו לא בג'ונגל.‬
‫יש פה חוקים. זה מקרה אבוד.‬
‫עם כל דקה שעוברת, אתם אשמים יותר.‬
‫כן, מספיק, בוא נשחרר אותו.‬
‫תשחרר אותו.‬
‫לשחרר אותו?‬ ‫-אני בסך הכול השליח.‬
‫בסך הכול העברתי לכם הודעה.‬
‫תודה על המידע, אדוני עורך הדין.‬
‫לא היינו מודעים לזה.‬ ‫-אבא.‬
‫מה?‬ ‫-הם פה.‬
‫בקרוב, בעזרת האל…‬ ‫-תכניס אותם.‬
‫תכניס אותם.‬
‫אבו מוחמד פה.‬ ‫-אבו מוחמד?‬
‫טוב שהוא בא לפני שהתחלנו לאכול.‬
‫תסלחו לי. אני…‬
‫בוא הנה. לאן אתה הולך?‬
‫אם תזוז מפה, אני אגיד להם שאתה שותף שלי.‬
‫הוא כבר בא.‬
‫ברוך הבא, אבו מוחמד.‬ ‫-מזל טוב.‬
‫תודה.‬ ‫-אני מאחל להם כל טוב.‬
‫תודה. זה אבא של החתן שלי.‬
‫תודה.‬ ‫-זה אבו מוחמד.‬
‫תבורך.‬ ‫-אבו מוסלח, קרוב המשפחה החדש שלי.‬
‫תבורך.‬ ‫-תיבדל לחיים ארוכים.‬
‫שלום. מה שלומך?‬ ‫-שלום. אני מקווה ששלומך טוב.‬
‫ברוך הבא.‬ ‫-ברוך הבא, נעים מאוד.‬
‫תבורך.‬ ‫-יבורכו ימיך.‬
‫איפה הוא?‬ ‫-זה שלובש פיג'מה.‬
‫חסן, קדימה.‬
‫לא, אתם עוד לא הולכים. חסן, אל תזוז.‬
‫לא…‬ ‫-אני אתגרש מאמא של טורקי…‬
‫אני נשבע שאתגרש ממנה…‬ ‫-בבקשה…‬
‫אם לא תאכלו איתנו ארוחת ערב.‬
‫בסדר.‬ ‫-אני לא מוכן.‬
‫שבו. בבקשה.‬ ‫-תודה.‬
‫בדיוק בזמן.‬ ‫-שב, בבקשה, חסן.‬
‫לא, אני…‬ ‫-שב.‬
‫אני אשמור פה.‬ ‫-תודה רבה.‬
‫תבורכו. בבקשה.‬ ‫-תודה לאל.‬
‫תבורכו, אורחים יקרים.‬ ‫-תודה.‬
‫אתם מכבדים אותנו בנוכחותכם.‬ ‫-הכבוד כולו שלי. הבשר נהדר.‬
‫אבו מוסלח אחראי לכל זה.‬
‫הטלה משובח.‬
‫השבח לאל.‬ ‫-הכי טוב שיש.‬
‫הבשר רך מאוד.‬ ‫-כן, נכון.‬
‫איזה צבע יפה, כמו של בשר עוף.‬
‫אתה נדיב מדי, אבו טורקי,‬ ‫אתה מרשה לגנב לשבת איתנו.‬
‫לא רק לגנב, גם לעורך הדין שלו.‬
‫כולם יושבים ביחד.‬
‫השבח לאל.‬
‫אתה עורך דין?‬
‫עורך הדין של הגנב.‬ ‫-לא. מי אמר?‬
‫מים, בבקשה.‬ ‫-בטח.‬
‫לא אמרת עכשיו שאתה עורך דין?‬
‫לא, אני לא…‬
‫תעביר את הטחינה.‬
‫אני בסך הכול אזרח טוב, כמו כולם.‬
‫יש לך משרד? כולנו פה אזרחים טובים.‬
‫אבי המנוח…‬ ‫-זכרונו לברכה.‬
‫הוא היה…‬
‫אבא שלך היה עורך דין?‬
‫הוא היה הולך הרבה לבית המשפט.‬ ‫אני הייתי הולך איתו…‬
‫יש לך תואר או שזה תחביב?‬
‫אני יודע קצת.‬
‫איפה התעודה שלך?‬ ‫-אני סעודי.‬
‫תעודת עורך דין. יש לך?‬
‫רישיון עורך דין? יש לך רישיון?‬ ‫-סתם רישיון לעריכת דין?‬
‫כן… בעזרת האל.‬
‫כן. הוא אמר שמדובר בחטיפה והריגה.‬
‫מי אמר? אתה?‬ ‫-הוא אמר.‬
‫עורך הדין.‬ ‫-לא, לא.‬
‫סתם דיברנו תוך כדי הארוחה.‬
‫הוא מקשקש כל הערב,‬ ‫מזהיר אותנו ומנסה להפחיד אותנו.‬
‫קודם הוא אמר שיתבעו אותנו.‬
‫הוא אמר שעם כל דקה שעוברת,‬ ‫אנחנו מתקרבים למשפט על הריגה.‬
‫לא, רק רגע.‬ ‫-הוא אמר שנשחרר אותו.‬
‫הוא אמר שאנחנו פושעים.‬
‫כן, הוא אמר.‬ ‫-כן.‬
‫עם כל דקה?‬ ‫-כן.‬
‫כן, שכל דקה נספרת נגדנו.‬ ‫-לא.‬
‫הוא הפושע פה.‬ ‫בכל מקום אחר בעולם הוא היה נענש.‬
‫הבנתי, ואני מסכים איתך.‬
‫אם הייתם יכולים לראות את הלב שלי,‬
‫הייתם רואים רק אהבה וכבוד כלפי החוק והסדר.‬
‫כולנו אוהבים אך המדינה שלנו.‬ ‫אז אתה מזדהה איתו?‬
‫לא.‬ ‫-ברור שכן!‬
‫הוא אמר לנו לשחרר אותו, לא?‬ ‫-כן.‬
‫הוא אמר.‬ ‫-נכון!‬
‫"תשחררו אותו. זאת חטיפה."‬ ‫-רק רגע! לא.‬
‫וגם שאנחנו פושעים.‬
‫הוא אמר את כל זה?‬ ‫-שזאת הריגה.‬
‫ושכל דקה שעוברת פועלת נגדנו.‬
‫הוא אמר שנשחרר אותו.‬ ‫-כן.‬
‫ושאנחנו פושעים.‬ ‫-כן.‬
‫הוא דיבר על חטיפה, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫הוא אמר שזאת חטיפה.‬ ‫-כן.‬
‫הוא אמר שזאת הריגה, ושכל דקה…‬
‫נכון, נכון…‬
‫באמת?‬
‫עם אחד כמוהו, רק מלקות.‬
‫זה לא התפקיד שלך. שלא תעז לגעת בו.‬
‫למה נראה לך שאנחנו פה? בשביל החוק והסדר.‬
‫אתה לא יכול להרביץ לו.‬
‫אני… ההורים שלי מחכים לי.‬
‫מזל טוב, אחי.‬ ‫-תודה רבה.‬
‫ישמור עליך האל.‬ ‫-אמן.‬
‫מי ייתן ואתה תביא עושר,‬ ‫והיא תביא את העתיד.‬
‫תודה רבה. ברוכים הבאים.‬
‫סליחה, אבל התמונה… לא כל כך טובה.‬
‫בבקשה.‬
‫באמת תענוג להיות בחברתך.‬
‫מזל טוב.‬ ‫-תודה רבה.‬
‫בוא כבר.‬
‫ברכותיי. מזל טוב.‬ ‫-תודה.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫תירגע. אני משתלב עם משפחת החתן.‬ ‫-משתלב?‬
‫מצאתי את פייסל.‬
‫אז לך תביא אותו, בוא נזוז.‬ ‫-מאוחר מדי.‬
‫תפסו אותו.‬ ‫-אתה כזה…‬
‫ואתה קורא לעצמך "המוח"?‬ ‫הם תפסו את החבר שלך.‬
‫זוז, תן לי להוביל.‬
‫אני אראה לך איך עושים את זה.‬
‫בוא, תראה לי איפה הוא.‬
‫איפה?‬
‫המשטרה פה.‬
‫תקשיב, יכול להיות‬ ‫שנצטרך להשתמש בטכניקה אחרת.‬
‫אנחנו צריכים לחזור מהר לטנדר.‬
‫באופן מיידי.‬ ‫-לא הבנתי. תסביר.‬
‫חלק מהתוכנית היה לבוא הנה‬ ‫ולבדוק אם המשטרה פה.‬
‫למה אתה… אתה פוחד?‬ ‫-לא, אני לא ילד.‬
‫לך לטנדר וזהו.‬
‫תודה רבה.‬
‫נדיב מצדך, אבו טורקי. תודה רבה לך.‬
‫רגע, אתם לא יכולים ללכת לפני הקינוח.‬
‫אין מצב.‬ ‫-אתה נדיב מאוד. תודה.‬
‫חכו פה, אתם לא הולכים לפני הקינוח.‬
‫רגע, מה התוכנית?‬ ‫-אין תוכנית! אנחנו בורחים.‬
‫בורחים! ניסע מהעיר צפונה ו…‬
‫איזו תוכנית מבריקה! אי אפשר לברוח.‬
‫הוא ילשין עלינו, וניעצר.‬
‫יא אללה, אני לא רוצה ללכת לכלא.‬ ‫אני חוזר בתשובה!‬
‫היי, אתה!‬
‫איפה הכאפייה שלי?‬
‫בפנים.‬ ‫-איפה? היא חדשה.‬
‫בסדר, תוסיף עוד עשר דקות.‬
‫אני לא יכול לחכות אפילו שניה.‬
‫בסדר…‬ ‫-בסדר, ילד, מספיק.‬
‫לך מפה!‬ ‫-לא דיברתי אליך.‬
‫תעוף מפה! טמבל! יאללה!‬
‫אני אגיד לאמא שלי!‬
‫תגיד לאמא שלך, תגיד לאבא שלך,‬ ‫תגיד למשטרה! עוף מפה!‬
‫מה? למשטרה?‬
‫ילד, לא למשטרה, רק לאבא שלך! היי, ילד!‬
‫לא הפסקת לעשן מזמן?‬
‫לא, אני… הייתה אי הבנה.‬
‫זאת אומרת…‬
‫מה קרה?‬ ‫-בואו הנה!‬
‫אני לא יודע. זה באולם של הנשים.‬ ‫-חסן.‬
‫זוזו, בבקשה.‬
‫חסן, הכניסה.‬ ‫-תפנו דרך.‬
‫זוזו, חבר'ה. זוזו.‬ ‫-תפנו דרך.‬
‫אני אח של החתן. זוזו, בבקשה.‬
‫שמישהו יבדוק…‬ ‫-זוזו הצדה.‬
‫כולם להירגע!‬
‫אני לא יודע איך הוא נכנס!‬
‫מי נכנס?‬ ‫-מי?‬
‫דיברתי עם אמא שלי בטלפון.‬ ‫הוא נכנס כשלא ראיתי!‬
‫מי זה?‬
‫אני לא יודע! אני נשבע שאני לא מכיר אותו!‬
‫שלום, אחי!‬
‫עכשיו אפשר לקחת אותך מפה, תודה לאל.‬
‫תאכל חרא, כלב.‬
‫חברים!‬ ‫-למה דחפת אותי?‬
‫מה דחפתי?‬ ‫-למה דחפת אותי?‬
‫די!‬ ‫-מתי דחפתי אותך?‬
‫אתה לא רואה כמה הקרבנו בשבילך?‬
‫זה לא הזמן…‬ ‫-ואתה!‬
‫מה הקטע שלך? למה נתת לי סטירה?‬
‫נתת לו סטירה?‬ ‫-לטובתך.‬
‫אל תגיד מילה!‬ ‫-אפשר להירגע, בבקשה?‬
‫בוא הנה!‬
‫אני נשבע שבאנו להציל אותך, חתיכת חרא!‬
‫אל תגיד מילה!‬
‫אני אטפל בכם אחר כך.‬ ‫-למה אחר כך, אחי?‬
‫בסך הכול חיכינו…‬
‫היי, אתה מנסה לדרוס אותנו?‬
‫בגללך הייתי צריך לצעוק על ילד.‬
‫ואני הייתי צריך לברך את כולם,‬ ‫כדי שלא ניחשף.‬
‫שנינו הקרבתי… רגע, אני צעקתי על הילד!‬
‫אני ואתה… זה היה רעיון שלי.‬
‫לא, אחי! אתה תמיד…‬
‫בגלל זה נמאס לי משניכם.‬ ‫אתם האנשים הכי טיפשים שאני מכיר.‬
‫נו, באמת.‬ ‫-אתה רציני?‬
‫איזה כפוי טובה!‬
‫קודם התחננת שנבוא לעזור לך.‬
‫אתה ילדותי. הצלנו אותך, תגיד תודה.‬
‫זה המעט שאתה יכול לעשות.‬
‫איזה בלגן.‬
‫כל הבלגן הזה בגלל לטאה?‬
‫כמעט תפסנו אותה.‬
‫תפסתי אותו. הוא…‬
‫בוא הנה.‬
‫יש לך צו מעצר?‬
‫מה?‬ ‫-צו מעצר.‬
‫יש לנו צו. בוא הנה.‬
‫בוא, בוא.‬ ‫-אני?‬
‫אני מגיש פה שתייה.‬ ‫-השם שלי ברשימה?‬
‫בוא הנה.‬
‫אם הוא לא…‬ ‫-אני מגיש קפה ותה.‬
‫כן, מתאים לי קפה.‬ ‫-בסדר.‬
‫מה שהוא אמר.‬ ‫-אבל…‬
‫בקיצור…‬ ‫-לא ייאמן!‬
‫תיכנסו.‬
‫תן לי סיגריה.‬
‫- מי שניחן בערמומיות, משתמש בה -‬
‫- ארבע תרמיות וחתונה אחת -‬
‫שולחן 5, ההזמנה מוכנה.‬ ‫בואו לקחת אותה! יותר מהר!‬
‫מי הכין את זה?‬
‫אני מדבר איתכם. שאלתי שאלה.‬
‫מי הכין את זה? מי זה היה?‬
‫אני, שף.‬
‫את? שוב את? בואי הנה.‬
‫זאת הפעם השלישית היום!‬ ‫אני צריך להחזיק לך את היד?‬
‫סליחה. זה לא יקרה שוב.‬
‫די! די לדבר.‬
‫תסדרי את זה, עכשיו. עכשיו!‬
‫בסדר. סליחה.‬
‫שרה, תקשיבי, את יכולה ללכת.‬ ‫אני אחליף אותך. תסיימי.‬
‫לא, אני אעשה את זה.‬ ‫-זה בסדר. פשוט תלכי.‬
‫את בטוחה?‬ ‫-כן, אני בטוחה. לכי.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫בדיוק. הכי קרוב זה ה-7 באפריל.‬
‫צריך להזמין שבועיים מראש.‬
‫הנד.‬
‫הנד, מה קורה איתך?‬
‫די, הכול בסדר. למה את בלחץ?‬
‫בסדר. תודה.‬
‫תקשיבי, איזה שולחן שלנו?‬
‫תשאלי את מוהנד.‬
‫אין בעיה, אתם תאהבו הכול.‬
‫שמי מוהנד. אני סגן מנהל המסעדה.‬
‫אחי, לא אכפת לי מי אתה.‬ ‫אכפת לי רק מההזמנה שלי.‬
‫אתה יכול להביא אותה?‬ ‫-אני אבדוק.‬
‫בבקשה.‬ ‫-לשירותך.‬
‫מוהנד.‬ ‫-היי, שרה.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-תקשיב, אין זמן.‬
‫שולחן, הזמנת שולחן?‬ ‫-איזה שולחן?‬
‫השולחן שדיברנו עליו.‬
‫הזמנתי.‬
‫אל תדאגי. אני שומר לך את שולחן 9.‬ ‫-שולחן 9?‬
‫ביטלתי בשבילך את השולחן הכי טוב.‬ ‫-הוא לא היה שמור?‬
‫כן, אבל נפטרתי מהם.‬
‫אני עושה מה שאני יכול‬ ‫במסגרת הסמכויות שלי. אבל שרה, בבקשה…‬
‫לא יותר מאלפיים ריאל.‬ ‫אנחנו מתחלקים בינינו בשולחנות.‬
‫זה לא יקרה, הם אפילו לא…‬ ‫-שרה!‬
‫נראה לי שהם פה.‬ ‫-הם פה?‬
‫בואי.‬ ‫-אם תצטרכי משהו…‬
‫השבח לאל!‬
‫השבח לאל.‬
‫השבח לאל, איזה מקום יפהפה.‬
‫סליחה, אדוני.‬
‫ערב טוב. שלום, מה שלומך?‬
‫מה קרה?‬ ‫-אסור לחנות פה, אדוני.‬
‫מה אתה רוצה?‬ ‫-אתה חייב להזיז את המכונית, אדוני.‬
‫אתה חייב להזיז אותה. אסור לחנות פה.‬
‫אני אטפל בו. תודה.‬ ‫-חמש דקות.‬
‫תודה.‬ ‫-בסדר, שרה.‬
‫שרה!‬ ‫-אבא, אסור לחנות פה.‬
‫איזה מקום יפה! מי הקבלן שלכם?‬
‫התקשרת לאמא?‬
‫התקשרתי. היא בדרך עם דוד שלך.‬
‫אבא, בבקשה, תנסה‬ ‫להיות נחמד היום ותגיד לה דברים יפים.‬
‫אני מקווה שהיא לא תכעס.‬ ‫-עשרים שנה אמרתי לה דברים יפים.‬
‫היא מגעילה, והיא לא מרוצה משום דבר.‬
‫נקווה שהיום היא תהיה מרוצה.‬
‫אתה רואה את העובד שלנו?‬ ‫הוא ייקח אותך לשולחן שלך.‬
‫תן לי את המפתחות.‬ ‫-תסתדרי עם הילוכים?‬
‫כן.‬
‫בבקשה.‬
‫איזה יופי של מקום! מי הקבלן?‬
‫השבח לאל. שלום עליכם.‬
‫השבח לאל.‬
‫-שלום.‬
‫ברוך הבא.‬ ‫-ברוך הבא. בוא איתי.‬
‫איפה אזור המשפחות?‬ ‫-סליחה?‬
‫אזור המשפחות.‬ ‫-בוא איתי, בבקשה.‬
‫שלום עליכם.‬
‫השולחן באמצע.‬
‫זהירות!‬ ‫-סליחה.‬
‫תסתכלי לאן את הולכת.‬
‫הנד.‬ ‫-היי.‬
‫ראית את אבא שלי?‬ ‫-כן, הוא בשולחן 9.‬
‫אני לא רואה.‬ ‫-שולחן 9, שם.‬
‫מה קרה?‬ ‫-זאת אמא שלי.‬
‫אסור שהיא תראה אותי.‬ ‫היא תבין שאני ארגנתי הכול.‬
‫איך קוראים לה?‬ ‫-פאוזיה.‬
‫שלום, ברוכה הבאה.‬
‫שלום. על איזה שם ההזמנה?‬
‫אני לא בטוחה.‬ ‫רגע, אני אבדוק אם בעלי כבר פה.‬
‫את גברת פאוזיה, נכון?‬
‫אני גברת פאוזיה. איך ידעת?‬ ‫-בעלך אמר לנו שתגיעי.‬
‫תיכנסי, בבקשה. שולחן מספר 9.‬
‫הוא אמר לך?‬ ‫-ודאי. בבקשה.‬
‫איך אין לכם אזור משפחות?‬
‫למען האמת, אדוני, ככה המסעדה עובדת.‬
‫אני מקווה שתהיה מרוצה.‬
‫שימו לפחות כמה מחיצות בצדדים.‬
‫איפה…?‬ ‫-שלום עליכם.‬
‫ברוכה הבאה. זוז, זוז.‬
‫ברוכה הבאה! שבי, שבי.‬
‫השבח לאל.‬ ‫-שב.‬
‫אני אשב.‬ ‫-בלי הצגות.‬
‫מה שלומך? איזה ריח מצוין יש לך.‬
‫זה המקום שסיפרת לי עליו?‬
‫כן. מה את אומרת? תראי כמה השולחן עגול,‬
‫איזה דיוק, השבח לאל.‬
‫והמנורה מחליפה צבעים.‬
‫אלוהים, תן לי סבלנות.‬ ‫-יפהפה.‬
‫שכח מהמנורה.‬
‫למה אנחנו יושבים בין אנשים?‬ ‫-אל תצעקי. ככה זה במקומות יוקרתיים.‬
‫מה אני מבינה במקומות יוקרתיים?‬
‫מהיום שהתחתנתי איתך,‬ ‫לא ראיתי מקום כזה עד היום.‬
‫השבח לאל, איזה יופי! למה אתה עומד פה?‬
‫כדי לעזור לכם עם ההזמנה. הנה התפריט.‬
‫תן לה קודם, בבקשה.‬ ‫-בבקשה.‬
‫בבקשה.‬ ‫-אין בעד מה.‬
‫יש לכם שיש-טאוק?‬
‫איך הולך, מוהנד?‬
‫אני אסתבך בגלל ההורים שלך.‬
‫ממש לא נוח לי עם זה.‬ ‫-למה? מה קרה?‬
‫הוא רצה שיש-טאוק. אין לנו שיש-טאוק.‬
‫אם לא הייתי עוצר אותו,‬ ‫הוא היה מזמין את כל התפריט.‬
‫ערב טוב, מוהנד.‬
‫איך העבודה היום?‬
‫הכול בסדר?‬
‫כן, הכול בסדר. ברוך שובך.‬
‫תודה רבה.‬
‫יום עמוס, השבח לאל.‬ ‫-כן.‬
‫מוהנד.‬
‫בוא הנה לרגע.‬ ‫-אני?‬
‫יש פה עוד מוהנד?‬ ‫-נכון, בטח.‬
‫שולחן 9. הם הגיעו כבר?‬
‫מה? לא שמעת אותי?‬
‫אורחים חשובים מאוד. ההורים של בעלי המסעדה.‬
‫אני מדבר אליך!‬
‫הם ביטלו את היום.‬
‫ביטלו?‬
‫הם ביטלו בגלל הלוויה.‬ ‫-הלוויה?‬
‫איך אף אחד לא אמר לי?‬ ‫קיצרתי בגללם את החופשה.‬
‫לא ייאמן…‬
‫אני אתקשר אליו.‬ ‫-שולחן 9?‬
‫הם פה.‬
‫מוהנד בדיוק נתן לי את ההזמנה שלהם.‬
‫הם פה או לא?‬
‫אהה, שולחן 9!‬
‫כן, הם פה.‬
‫מוהנד, חביבי, תתרכז.‬
‫זה יום חשוב מאוד. תתרכז!‬
‫טוב, אני אבדוק מה שלומם.‬ ‫אולי הם צריכים משהו.‬
‫אין צורך, כבר לקחנו הזמנה.‬
‫לא, אני צריך לוודא שוב.‬
‫לא, אין צורך, מר כארים.‬
‫רק הגעת, אתה בטח מותש.‬
‫למה את מתערבת? ולמה את פה בכלל?‬
‫תחזרי לעבודה.‬
‫לכי, בבקשה, שרה.‬
‫שאלוהים ירחם עליי.‬
‫למה הוא חזר?‬
‫הוא לא אמור להיות בחופש?‬ ‫-אמור.‬
‫ולמה ביטלת את השולחן הכי חשוב?‬
‫לא ידעתי מי הם.‬
‫ההזמנה על שם הבעלים!‬
‫כשהזמנתי שולחן חשבתי עלייך, על השם שלך.‬
‫למה אמרת לו שהם פה?‬
‫לא יודעת, הייתי חייבת לעשות משהו.‬
‫לך, תבדוק מה הוא רוצה.‬ ‫-לא, אני לא רוצה להישאר לבד.‬
‫מוהנד, לך!‬
‫בסדר. חכי פה… בסדר.‬ ‫-מוהנד!‬
‫קדימה, קדימה!‬
‫יותר מהר!‬ ‫-נעשה את זה עכשיו.‬
‫למה הצלחות עדיין פה? איפה המלצרים?‬
‫זוזו יותר מהר. יותר מהר!‬ ‫-סליחה, שף. כבר.‬
‫לא משנה כמה מנורות אני מדליק,‬ ‫הבית שלי חשוך.‬
‫רק הנוכחות שלך יכולה להחזיר את האור לביתי.‬
‫כן, בטח.‬
‫את זוכרת שפעם…‬
‫ברוכים הבאים. אני כארים, מנהל המסעדה.‬
‫אפשר לעזור לכם?‬ ‫-כן, בבקשה.‬
‫תביא את ההזמנה מהר, כדי שנוכל לסיים עם זה.‬
‫השבח לאל, איזה עיצוב יפהפה!‬ ‫-בעונג רב, גברתי.‬
‫סליחה, בבקשה!‬
‫מאיפה השולחן הזה? והמנורה?‬
‫היא מחליפה צבעים.‬
‫הכול פה שלכם.‬
‫סליחה, אני כבר חוזר.‬
‫מה קרה לאוכל? הוא מלוח מדי!‬
‫אני מתנצל. אני אחליף את המנה.‬
‫ברוכים הבאים.‬
‫אני מתנצל. ברוכים הבאים.‬
‫שף!‬
‫תקשיב, מוהנד,‬ ‫קח את זה לשולחן של ההורים שלי, מהר.‬
‫זאת ההזמנה של שולחן 7.‬
‫אני יודעת, אני אביא להם עכשיו.‬
‫הם מחכים כמעט שעה!‬
‫תן להם לאכול וללכת.‬
‫אנחנו נסתבך בגללך.‬ ‫-פשוט תלך כבר.‬
‫השבח לאל.‬
‫זה לא יותר מדי?‬ ‫-בתאבון. אם תצטרכו משהו, אני פה.‬
‫מה זה? לא הזמנו בשר על האש?‬
‫נכון. איפה השיש-טאוק?‬
‫שיש-טאוק…‬
‫ובצל על האש. מכינים לכם עכשיו.‬
‫יברך אתכם האל.‬
‫אני מצטער, הייתי צריך לטפל במשהו.‬ ‫תודה לאל, האוכל הגיע.‬
‫אני מקווה שיהיה לכם טעים.‬
‫עוד משהו, גברתי?‬
‫תדבר איתי, בבקשה. מה קרה לך?‬
‫אולי תביא כיסא ותצטרף אלינו?‬
‫לא, תודה רבה.‬ ‫-סליחה.‬
‫אני כבר חוזר.‬
‫אם תצטרכו משהו… אני אבדוק את הגריל.‬
‫שלום.‬
‫איפה המנהל?‬ ‫-אני המנהל, לשירותך.‬
‫חביבי, הזמנו כבר לפני שעה.‬
‫האוכל עוד לא הגיע.‬
‫אין בעיה, אני אביא לכם.‬ ‫אתה יכול להזכיר לי מה הזמנתם?‬
‫סושי, סשימי וספגטי.‬
‫הם הגיעו אחרינו, וכבר קיבלו את האוכל.‬
‫אל דאגה, האוכל שלכם כבר מגיע.‬
‫קצת סבלנות, בבקשה,‬
‫והקינוח יהיה על חשבון הבית.‬
‫אין בעיה.‬ ‫-ברוכים הבאים.‬
‫מיץ תפוזים כמו ש…‬
‫מוהנד, חביבי.‬ ‫-כן.‬
‫תביא לי מיד את החשבונות של שולחנות 7 ו-9.‬
‫הכול בסדר?‬ ‫-בסדר, בסדר.‬
‫אבל קודם, אדוני,‬
‫אני צריך לספר לך משהו…‬ ‫-אחר כך.‬
‫אלוהים יעזור לנו.‬ ‫-תביא לי את החשבונות.‬
‫מה את עושה?‬ ‫-אני רוצה לאכול.‬
‫אבל יראו את הפנים שלך.‬
‫אז מה?‬
‫בכל פעם שתאכלי תזיז את הניקאב? אל תאכלי!‬
‫מה קרה?‬
‫הוא רוצה את החשבונות של שולחנות 7 ו-9.‬
‫של 7 ו-9?‬ ‫-אכלנו אותה.‬
‫אני חייב להתוודות. אני לא נושם.‬ ‫-להתוודות על מה?‬
‫תגיד לו שהנד אמרה שהמחשב נפל.‬ ‫-ומה את תעשי?‬
‫לך תגיד לו כבר!‬ ‫-אוי, אלוהים.‬
‫תן לי לטעום.‬
‫את מה?‬ ‫-את המקרוני.‬
‫מקרוני.‬
‫מה?‬
‫אתה רוצה לגעת לי ביד ליד כל האנשים האלה?‬
‫אתה לא מתבייש?‬ ‫-זה בסדר, כולם פה מחזיקים ידיים.‬
‫אני לא רוצה שתיגע לי ביד.‬
‫לא מול כולם. יש לנו בית.‬
‫זאת הייתה סתם נגיעה.‬
‫אתה לא מבין? אל תיגע בי.‬
‫אל תתקרב אליי! תתבייש לך.‬
‫בכל אופן, תודה. התאמצת מאוד.‬
‫מזמן לא היינו במקום כל כך נחמד.‬
‫זאת אומרת…‬
‫מגיע לנו יותר, למען האמת.‬
‫אתה יודע, אם לא היה לי אכפת ממך,‬
‫אם לא הייתי אוהבת ומוקירה אותך,‬
‫לא הייתי באה.‬
‫יקירתי, בלעדייך, הבית שלנו‬
‫חשוך ועצוב. את האמא של ילדיי.‬
‫את הפנס הבוהק שלי.‬
‫מה את אומרת? אולי נחזור ביחד הביתה?‬
‫הלוואי…‬
‫שנוכל לחזור להיות כמו שהיינו.‬
‫בעזרת האל.‬ ‫נקווה שיהיה בסדר, ונוכל להיות ביחד.‬
‫ושאתה תחזור להיות כמו שהיית פעם.‬
‫אבו שרה, האיש שאהבתי, האיש שהיה מפנק אותי.‬
‫הכול בסדר?‬
‫מה עשית?‬
‫לא עשיתי כלום.‬ ‫-עשית!‬
‫קרצת! הלוואי שיצאו לך העיניים מהראש.‬
‫לא קרצתי.‬ ‫-ראיתי אותך!‬
‫אולי נשפך עליי פלפל.‬
‫ראיתי אותך. אל תשפיל אותי מול כולם.‬
‫על מה את מדברת? אי אפשר ככה.‬ ‫-אלוהים!‬
‫תדברי בשקט.‬ ‫-אלוהים!‬
‫להתפלל שתתעוור?‬ ‫-זה הפלפל.‬
‫אחרי שהאמנתי לך,‬ ‫וסמכתי עליך, ואמרת שהשתנית…‬
‫תירגעי!‬ ‫-אמא.‬
‫אני רוצה לטעום את הוורד.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני לא אירגע. אני אקרע לעצמי את הלב.‬
‫אני אראה לך מה זה.‬ ‫אני ארמוס את האהבה שלי אליך במו רגליי.‬
‫שלום.‬
‫זה ורד.‬
‫זה הוורד שביקשת ממני‬ ‫להכין לכבוד היום המיוחד.‬
‫כמחוות אהבה.‬
‫זה… ורד…‬
‫כן.‬
‫בהחלט.‬
‫ורד בשביל הוורד שלי.‬
‫אתה יודע מה הבעיה שלי?‬
‫שאתה יודע את הדרך ללבי.‬
‫איזו גסות!‬
‫עוגה גדולה עם מקלות בוערים…‬
‫האהבה נמצאת פה.‬
‫כן.‬
‫נכון.‬
‫יום הולדת שמח. עד מאה ועשרים!‬
‫מי לעזאזל הוציא את הפרח הזהוב מהעוגה?‬
‫שמתי אותו שם במיוחד‬ ‫כדי לשמור על מבנה העוגה!‬
‫כמה פעמים אני צריך להסביר את זה?‬ ‫מה קורה איתכם, אנשים?‬
‫מה קרה, שף?‬
‫מישהו הוציא את הפרח הזהוב מהעוגה.‬
‫זה לא קרה במטבח שלי אף פעם.‬
‫מי עשה את זה?‬
‫אני שואל.‬
‫הוא נראה ככה?‬
‫הוא נראה בדיוק ככה!‬
‫אין סיכוי שהיה ביטול, אדוני.‬
‫ההורים שלך פה, והם מרוצים.‬
‫כרגע הייתי איתם.‬ ‫האוכל הוגש והם שמחים מאוד.‬
‫תאמין לי, זאת אי הבנה.‬
‫רק רגע, מר סאעד.‬
‫- מוהנד חמבולי -‬
‫כן, אני איתך.‬
‫עושה רושם שאתה צודק, אדוני.‬
‫באמת היה ביטול. יכול להיות…‬
‫מר סאעד, תאמין לי,‬ ‫אני לא חסר יכולות. אנחנו…‬
‫תן לי רק…‬
‫- עובדת החודש‬ ‫שרה חמבולי -‬
‫- עובדת החודש -‬
‫- שרה חמבולי -‬
‫מה נשמע, שרה?‬
‫סליחה, אני צריכה לחזור למטבח.‬
‫לא, לא, תישארי. אני צריך אותך.‬
‫זה יום הנישואין שלהם?‬ ‫-של מי?‬
‫או יום נישואין, או יום הולדת של אחד מהם.‬
‫אני לא יודעת.‬ ‫-אבל אין לי בעיה עם זה.‬
‫זה קורה הרבה.‬
‫מה שמפריע לי זה…‬
‫איך יכולת לבטל את ההזמנה הכי חשובה שלנו?‬
‫את לא תגידי כלום, נכון?‬
‫בסדר. אני אשאל אותם בעצמי.‬
‫אם הם באמת אבא ואמא שלך,‬
‫תוכלי לראות את המאבטחים זורקים אותם החוצה.‬
‫לא, מר כארים.‬
‫אני מצטערת. סליחה.‬
‫הם באמת ההורים שלי.‬
‫הם עמדו להתגרש, אתה יודע.‬
‫אז חשבתי שהרעיון הזה‬
‫יחזיר אותם אחד לשני.‬
‫בקשר לשולחן, באמת שלא ידעתי.‬
‫אני נשבעת שלא. חוץ מזה,‬ ‫לא הייתי עושה טעות כאת.‬
‫תאמין לי,‬ ‫זה הדבר האחרון שהייתי עושה בשבילם.‬
‫אני מצטערת.‬
‫והם חזרו אחד לשני?‬
‫לא נראה ככה.‬
‫אמא שלי עקשנית,‬ ‫ואבא שלי עוד יותר עקשן ממנה.‬
‫לא נראה לי.‬
‫תקשיבי,‬
‫בערב הזה חסר רק דבר אחד.‬
‫נישואים הם שיתוף פעולה.‬
‫זוגות רבים הרבה.‬
‫יום אחד הם רבים, ולמחרת הם משלימים.‬
‫אבל יש דבר אחד שהם תמיד מסכימים עליו…‬
‫הילדים שלהם.‬
‫זאת אומרת, את.‬
‫את צריכה לשבת איתם בשולחן.‬
‫תחליפי בגדים, ותשבי איתם.‬
‫קחי חופש עד סוף היום.‬
‫באמת, מר כארים? אני יכולה ללכת?‬
‫תודה רבה.‬
‫אל תודי לי עכשיו.‬ ‫קודם תסדרי הכול, ואז תודי לי.‬
‫בואי הנה! לאן את הולכת? תחליפי בגדים.‬
‫בסדר. תודה.‬
‫על מה אתה מסתכל?‬
‫תסתכל על האוכל שלך.‬
‫שלום עליכם.‬
‫עליכם השלום.‬
‫מוזר. מה את עושה פה?‬
‫אבא התקשר וביקש שנהיה ביחד.‬
‫מזמן לא היינו ביחד.‬
‫אבל התעכבתי כי היה פקק.‬
‫נכון, אבא?‬ ‫-כן, נכון.‬
‫לא פספסת הרבה.‬
‫מה שלומכם?‬
‫אנחנו בסדר.‬
‫קדימה, תאכלי.‬
‫חזרנו ליחסים טובים, תודה לאל.‬ ‫-תמשיך לפנק אותי!‬
‫אבא.‬ ‫-כן?‬
‫לכו, אני אבוא עוד מעט.‬
‫בסדר.‬ ‫-המפתחות.‬
‫אני מבינה שעברתי היום את הגבול.‬
‫למרות זאת עזרת לי, אז…‬
‫רציתי להודות לך מכל הלב.‬
‫לא, אין בעיה, זאת חובתנו.‬
‫את יכולה להביא לי את הדף מהמדפסת?‬
‫כן, בטח.‬
‫למען האמת, אני אסירת תודה לנצח.‬
‫בעזרת האל אוכל להחזיר לך, אפילו חלקית.‬
‫לא, ממש לא.‬
‫כמו שאמרתי, זאת חובתנו.‬
‫אנחנו משפחה אחת גדולה.‬
‫זה משמח אותנו מאוד.‬
‫את יכולה לחתום פה, בבקשה?‬
‫תודה, מר כארים. ודאי.‬
‫בבקשה.‬
‫- סיום העסקה -‬
‫אנחנו לא ארגון צדקה.‬
‫אנחנו מסעדה מכובדת.‬
‫האורחים שלנו הם אנשים הגונים.‬ ‫גם העובדים שלנו אמורים להיות הגונים.‬
‫ראית איפה היא חנתה? איזה חוסר התחשבות.‬
‫ממש בקצה.‬
‫זה בסדר.‬
‫ממש רחוק.‬
‫זה רחוק כי אתה מזדקן.‬
‫אני עוד לא זקן.‬ ‫-ואני…‬
‫בואי.‬ ‫-אני עדיין צעירה.‬
‫אלוהים אדירים, תכסי את הרגליים!‬
‫אתה מקנא?‬
‫תיכנסי. רגע, רגע.‬
‫חכי רגע!‬
‫תיכנסי בבקשה.‬ ‫-וואו, מרשים מאוד!‬
‫למדתי הרבה על רומנטיקה.‬
‫השבח לאל.‬
‫השבח לאל!‬
‫ישמור אותך האל.‬
‫גם אותך. הלוואי שלא ניפרד יותר. תגידי אמן.‬
‫אמן.‬
‫- יציאה -‬
‫אבו שרה, אני רוצה להגיד לך משהו,‬ ‫אבל אני פוחדת שתכעס.‬
‫סוף סוף חזרת אליי, איך אני יכול לכעוס?‬
‫האוכל היה מאכזב, ואני אפילו לא שבעה.‬
‫לא ראית שגמרתי את המקרוני בנגיסה אחת?‬
‫אולי נלך למסעדה שלנו?‬ ‫-אבו סאפדי?‬
‫כן.‬ ‫-שלום עליכם.‬
‫עליהם השלום.‬ ‫-עליכם השלום.‬
‫את באה לאבו סאפדי?‬
‫כן, אני בעניין.‬
‫הפלאפל שלהם גדול כמו הכליה שלי.‬
‫הוורד.‬ ‫-שכחתם אותו.‬
‫הנה, קחי.‬ ‫-שכחתי אותו לגמרי.‬
‫אני רוצה לפזר אותו‬ ‫על הפלאפל ועל הכליות שלי.‬
‫תן לי את הוורד.‬
‫בואו ניסע, יברך אותנו האל.‬
‫תביאו לו מים!‬
‫אל תדאג, יהיה בסדר.‬
‫אלוהים. תפתחו את הדלת.‬
‫אנו שייכים לאל, ולאל נשוב.‬
‫מי ייתן והאל יעזור לך, בתי.‬ ‫ירחם האל את נשמתו.‬
‫מי ייתן והאל יסלח לו, ימחל לו,‬ ‫ירחם עליו ויעניק לו שלווה.‬
‫השבח לאל, אדון הבריאה.‬
‫אדוני.‬ ‫-מה?‬
‫יגמול לך האל.‬ ‫-כן.‬
‫גם לי וגם לך.‬ ‫-רק רגע.‬
‫סליחה. בבקשה.‬
‫בבקשה, קרובי משפחה בלבד.‬
‫אני חבר שלו. הייתי איתו בתאונה.‬
‫סליחה, אדוני!‬
‫שלום עליכם.‬
‫עליכם השלום.‬
‫יגמול לך האל, אבו רים.‬
‫גם לי וגם לך. אני שמח שאתה בסדר.‬ ‫-תודה.‬
‫תודה. אני משתתף בצערך, רים.‬
‫השבח לאל.‬ ‫-יגמול לך האל.‬
‫אני לא יודע איך זה קרה.‬
‫זה היה רצון האל.‬
‫הוא חזר על השהאדה,‬ ‫ואני נשארתי איתו עד שהאמבולנס הגיע.‬
‫מי ייתן והאל ירחם עליו וימחל לו.‬
‫אל לנו להתנגד לרצונו.‬
‫מי ייתן ולא נתנגד. האל גוזר הכול כרצונו.‬
‫מי ייתן והאל יסלח לו ויקבל אותו לגן העדן.‬
‫הוא היה בעל טוב. הוא לא אכזב אותי אף פעם.‬
‫הוא היה נאמן וישר.‬
‫הוא לא הסתיר ממני סודות.‬
‫ירחם עליו האל.‬
‫הוא היה בעל למופת.‬
‫הוא תמיד פיזר חיוכים. כולם אהבו אותו.‬
‫אהבו אותו בכל מקום שהוא הגיע אליו.‬ ‫הוא השאיר אחריו רק זיכרונות טובים.‬
‫הוא היה נאמן וישר.‬
‫הוא לא הכיר אישה חוץ ממני.‬
‫איך אחיה בלעדיו?‬ ‫-ירחם עליו האל!‬
‫ירחם עליו האל.‬
‫אני לא יודע איך אחיה בלי חבר הילדות שלי.‬
‫איך אחיה בלעדיך, פאהד?‬
‫מי ייתן והאל ימחל לו.‬
‫דוקטור, איפה החפצים שלו?‬
‫אצל אשתו.‬
‫החפצים שלו פה.‬
‫אהה, הם אצלך.‬
‫רים, פאהד ביקש ממני משהו.‬
‫מה הוא ביקש?‬ ‫-רק דברים טובים.‬
‫אתה האחרון שדיבר איתו. מה הוא אמר?‬
‫רק דברים טובים.‬ ‫תני לי את החפצים, אני צריך להחזיר אותם.‬
‫אבל תגיד לי!‬ ‫-אחר כך. זה לא הזמן.‬
‫לא הבנתי, מה אתה רוצה לעשות עם הדברים שלו?‬
‫הכול בסדר, רים. זה לא הזמן להסביר.‬
‫אבל תחזיר לי אותם.‬ ‫-בעזרת האל.‬
‫בואי, בתי.‬
‫כדי לכבד את המתים קוברים אותם. בואי נלך.‬
‫השבח לאל, אדון הבריאה.‬
‫מהאל באנו, ואליו נשוב.‬
‫מי ייתן וינוח על משכבו בשלום.‬
‫הוא ברא את המוות ואת החיים,‬
‫למען נסותכם, מי מכם ייטיב דרכיו.‬
‫עזוז וחנון הוא.‬
‫- נור -‬
‫הוא ברא את שבעת השחקים‬
‫זה מעל לזה,‬
‫לא תמצא בו שמץ.‬
‫הוא ברא את שבעת השחקים זה מעל לזה,‬
‫לא תמצא בו שמץ, שא עיניך וראה‬
‫אם תמצא בו דופי.‬
‫וגם בשאתך אותן שנית, תשיבן אליך…‬
‫אתה לא מתכוון לענות?‬
‫לא, אחר כך. זה לא זמן טוב.‬
‫אני יכולה לדבר. תן לי את הטלפון.‬
‫לא, אני יודע מי זה. הבחור מהמכבסה.‬
‫אני אתקשר אליו אחר כך.‬
‫עדיף שנענה.‬ ‫-זה כמו חלום רע.‬
‫אני עדיין לא מעכל את זה.‬ ‫ירחם האל על נשמתו.‬
‫מי ייתן והאל יסלח לו…‬ ‫-מי ייתן והאל יסלח לו ויחנון אותו.‬
‫מי ייתן והאל יסלח לו ויברך אותו ברחמיו.‬
‫שלום עליכם.‬ ‫-עליכם השלום.‬
‫יש לך מטען?‬
‫לפעמים הוא עובד ולפעמים לא.‬
‫אתה רוצה לנסות?‬ ‫-אין צורך. תודה.‬
‫מי ייתן והאל יסלח לו.‬
‫אלי, הענק לו משכן טוב ממשכנו,‬
‫משפחה טובה ממשפחתו,‬ ‫ובת זוג טובה מבת זוגו,‬
‫סלח לו ורחם עליו.‬
‫- אני: אני צריך לדבר איתך על משהו.‬ ‫-רים: מה קרה? -‬
‫- אני אגיד לך כשאגיע הביתה. -‬
‫מי ייתן והאל יסלח לו.‬ ‫-יגמול לך האל.‬
‫זה רצון האל.‬
‫תבורך. תתפלל למענו.‬
‫היי, סאעד.‬
‫אמן. ירחם עליו האל.‬
‫זה רצון האל, ישתבח שמו.‬
‫מי ייתן והאל יסלח לו.‬
‫בסדר, אני אשלח לך מקום קרוב.‬
‫אני אתפלל למענו, בעזרת האל.‬
‫אמן. תקשיב, יש לי שאלה.‬
‫אם יש לי אייפון נעול ואין לי את הססמה,‬
‫יש דרך לפתוח אותו?‬
‫אין דרך בלי הססמה?‬
‫אז אני אפרמט אותו,‬ ‫ואז הכול יימחק והוא ייפתח.‬
‫בסדר. תביא לי מחט‬ ‫בשביל לפתוח את המגרה של הסים.‬
‫אני אסביר אחר כך, פשוט תביא איתך.‬
‫גברת רים?‬
‫מי זה?‬ ‫-את רים?‬
‫מי זה?‬ ‫-חאמד.‬
‫היי, חאמד.‬
‫את בסדר?‬ ‫-תודה לאל.‬
‫את צריכה משהו?‬ ‫-תודה לאל, לא.‬
‫את בטוחה? את צריכה מים? משהו?‬
‫לא, תודה.‬
‫דרך אגב, רים, את יודעת‬ ‫מה הססמה בטלפון של המנוח?‬
‫מה?‬ ‫-מה הססמה לטלפון של פאהד.‬
‫למה?‬
‫כמו שאמרתי לך, הוא ביקש ממני לעשות משהו.‬
‫מה הוא ביקש ממך?‬
‫לא משהו שצריך להדאיג אותך. הכול בסדר.‬
‫יש דברים שעדיף לא לדבר עליהם.‬
‫סיימת עם הטלפון?‬ ‫-אז את לא יודעת מה הססמה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫מי ייתן והאל יקל‬ ‫את ייסורייך ואת ייסורינו על אובדנו.‬
‫תקשיב, איפה הטלפון? אני צריכה אותו.‬
‫כמעט סיימתי. כן?‬
‫חאמד?‬ ‫-כן, רק שנייה. אני בא.‬
‫חאמד?‬
‫חאמד!‬
‫יגמול לך האל.‬ ‫-ינחם אותך האל.‬
‫ימחל לך האל.‬ ‫-אמן.‬
‫לגן העדן.‬ ‫-אמן. יברך האל את מעשה ידיך.‬
‫ינחם אותך האל.‬ ‫-יגמול לך האל.‬
‫- אין כניסה לנשים -‬
‫- הקש ססמה -‬
‫שאלוהים יסלח לי.‬
‫- הקש ססמה -‬
‫- פאהד: מחובר -‬
‫לא נכון.‬
‫חאמד.‬
‫יגמול לך האל ויברך את מעשה ידיך.‬
‫יגמול לך האל. מי ייתן והאל יסלח לך.‬
‫- אטרק, עבד אל מוחסן, אוסמה, סאיף, פאהד -‬
‫- פאהד‬ ‫מחובר עכשיו -‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫יברך האל את הנביא.‬
‫שלום עליכם.‬ ‫-עליכם השלום.‬
‫בשם האל, תעזור לי.‬ ‫-כן.‬
‫בוא נתחיל.‬ ‫-בשם האל.‬
‫בסוף כולנו מגיעים לפה.‬
‫השבח לאל.‬
‫מי ייתן והאל יסלח לו.‬
‫מוזר. איך המשקפיים הגיעו לשם?‬
‫שים אותם עם שאר החפצים שלו.‬ ‫-כן, רגע.‬
‫רק רגע.‬
‫רים?‬
‫-מי זה?‬
‫חאמד. תני לי את הטלפון.‬ ‫-הטלפון לא אצלי.‬
‫הטלפון אצלך. אני צריך אותו לחמש דקות.‬
‫הוא לא אצלי. הוא לא היה אצלך?‬
‫המנוח מחובר, רים!‬ ‫-על מה אתה מדבר?‬
‫בבקשה, תני לי את הטלפון לחמש דקות.‬
‫הוא ביקש ממני לבצע עבורו חסד,‬ ‫ואני צריך לטפל בזה בשבילו.‬
‫מה הוא ביקש ממך?‬
‫חסד כלשהו. תני לי חמש דקות. פה ליד הדלת.‬
‫הטלפון לא אצלי.‬ ‫-המנוח מחובר לסנפצ'ט.‬
‫אמרתי שהוא לא אצלי!‬ ‫-הוא אצלך, רים.‬
‫תני לי אותו לחמש דקות.‬
‫רים, תני לי את הטלפון.‬
‫רים?‬
‫- נור -‬
‫רים? רים!‬
‫מי ייתן והאל יסלח לך!‬
‫רים.‬
‫רים! רים?‬
‫- נור‬ ‫מחייג -‬
‫- פאהד -‬
‫היי, חבר!‬
‫כן?‬
‫-אני צריך את המפתח כדי לטעון את הטלפון.‬
‫אמרתי לך שהמטען לא בסדר.‬ ‫-אל תדאג, אני אסתדר. תודה.‬
‫היי, אל תתניע! מספיק שתסובב את המפתח.‬
‫היי!‬
‫היי, המכונית!‬
‫היי!‬
‫היי, המכונית!‬
‫היי, גבר, המכונית! תחזיר לי את המכונית!‬
‫היי! המכונית!‬
‫זוז!‬
‫תיכנס כבר.‬
‫לעזאזל!‬
‫- פאהד -‬
‫שיהיה ירוק כבר!‬
‫- פאהד -‬
‫נור!‬
‫נור. נור!‬
‫רגע, רגע! מי זה?‬
‫חאמד.‬
‫וואו, אלוהים, מה קרה לך? המכונית שלך?‬
‫אני אסביר לך אחר כך. פאהד התקשר אלייך?‬
‫כן, אבל לא עניתי.‬ ‫בדרך כלל הוא מתקשר בסנאפ,‬
‫אז חשדתי ולא עניתי.‬
‫לא ענית לאף שיחה או הודעה? מחקת את הכול?‬
‫לא עניתי. מה קרה? איפה פאהד?‬
‫יופי, אל תעני. הטלפון אצל אשתו.‬
‫ואם היא תתקשר אליי ממספר אחר?‬
‫לא יודע. תכבי אותו… או שתחליפי מספר.‬
‫לכולם יש את המספר הזה. מה קורה? איפה הוא?‬
‫זה לא הזמן. בבקשה. פשוט תקשיבי לי.‬
‫הוא מתקשר.‬
‫אשתו מתקשרת.‬
‫כן.‬
‫למה אתה מתקשר?‬ ‫אני אתקשר כשאסיים עם הבגדים!‬
‫להתראות!‬
‫סידרתי הכול.‬ ‫-מה סידרת? מה קורה פה?‬
‫תקשיבי, אל תעני בכלל.‬
‫יש משהו שאת צריכה לדעת…‬
‫היא מתקשרת עוד פעם.‬
‫לא להתקשר יותר!‬
‫אל תתקשר! הבגדים לא מוכנים!‬
‫אתה מעצבן אותי!‬
‫אל תתקשר יותר! אני עסוק! הבגדים לא מוכנים.‬
‫עסוק, עסוק!‬
‫מה?‬
‫אל תתקשר אליי!‬
‫מספ…‬
‫- נור -‬
‫רים, הטלפון היה אצלך כל הזמן.‬
‫חיפשתי אותו. דפקתי על הדלת שלך.‬
‫ינחה אותך האל בדרכך. חיפשתי אותו.‬
‫יסלח לו האל. הוא צריך שנתפלל למענו.‬
‫כולנו צריכים תפילה.‬
‫תפילה לזכר שני גברים ואישה…‬
‫אללהו אכבר.‬
‫השבח לאל.‬
‫איזה אסון, ירחם האל.‬
‫החבר שהיה איתו במכונית יצא מזה עם סדק ביד.‬
‫מרוב הלם, הוא מת ישר אחריו.‬
‫לא ייאמן.‬ ‫-ככה זה בחיים.‬
‫יסלח להם האל וירחם עליהם.‬
‫אמן. נלך להלוויה?‬
‫אנחנו לא יכולים.‬ ‫כבר הבענו תנחומים. תנוח נשמתו בשלום.‬
‫יש לנו טיסה לתפוס. מי ייתן ויסלח להם האל.‬
‫- קלאוד ניינטין‬ ‫מועדון לילה -‬
‫אתה בטוח שזה המלון הנכון?‬
‫כן, אני בטוח. מה קרה לך?‬
‫ומה זה?‬ ‫-אולי יש פה חתונה. מה קרה לך?‬
‫ממש מקרי.‬ ‫-בלי בושות.‬
‫חתונה זה תירוץ לבגדים כאלה?‬
‫תני לאנשים לחיות. אל תעשי לי כאב ראש.‬
‫הייתה לי תחושה מוזרה בקשר לטיול הזה.‬
‫במקום זה, את צריכה לרצות להגיד שלום.‬
‫להגיד שלום? זה מה שאתה רוצה?‬
‫אני צוחק איתך, אום סעוד. את מקנאת?‬
‫בוא נזוז.‬ ‫-יאללה.‬
‫ערב טוב. שלושה לילות,‬ ‫מתנת חברת הבנייה סעאד,‬
‫על שם מר חאלד אל חנוני,‬
‫כולל ארוחת בוקר לשניים בלבד. חדר 603.‬
‫כן, שניים בלבד.‬
‫אום סעוד ואני באנו הנה‬ ‫לחופשה. הילדים בבית.‬
‫בסדר. יברך אותם האל.‬ ‫-בסדר.‬
‫בקשר למפתחות, אנחנו צריכים שלושה.‬
‫אני מצטער, אדוני,‬ ‫המדיניות היא להנפיק מפתח אחד לכל אורח.‬
‫בסדר, אני אשמח אם תיתן לנו עוד אחד במתנה.‬
‫אין בעיה, אדוני.‬ ‫רק רגע, אני מכין מפתח נוסף.‬
‫סליחה.‬
‫אז מה? נצא החוצה?‬
‫נלך לאכול, או לקניון או משהו?‬
‫לך לישון, אני אקח אותך למסעדה טובה אחר כך.‬
‫אבא, לא באנו הנה לישון. בבקשה.‬
‫שום דבר לא פתוח עכשיו.‬
‫הכול בעיר הזאת נסגר בשמונה.‬
‫אבא, ככה זה בכפר, לא פה.‬
‫אתה תפסיק להציק לי או שאני צריך להחטיף לך?‬
‫לך לישון!‬
‫כרגע יצאת מטיסה ארוכה…‬
‫טסנו בגובה 6,000 רגל,‬
‫ואתה רוצה לצאת לבלות?‬
‫אבל אני רעב. אני רוצה לאכול משהו. אני רעב.‬
‫לא אכלת במטוס?‬
‫אכלת את הסנדוויץ' של אחותך,‬ ‫ואת של אמא שלך, וחצי משלי!‬
‫זה היה קודם. אני רעב עכשיו.‬
‫אתה לא רעב, אתה מפונק!‬
‫אם אתה רוצה לאכול, תאכל טוסט או משהו.‬
‫בבוקר, בעזרת האל, הבופה ייפתח.‬
‫שילמנו על זה הרבה.‬
‫אבא, ארוחת הבוקר כלולה במחיר של החדר.‬
‫ומי שילם על החדר?‬ ‫-גם הוא בחינם.‬
‫אתה מעצבן אותי לפני השינה.‬
‫תזכור, אם לא תקשיב לאבא שלך,‬ ‫לא תצליח בחיים.‬
‫אני לא רוצה שהשכנים ישמעו,‬ ‫אחרת היית סובל עכשיו.‬
‫תפסיק עם השטויות.‬
‫נו, באמת…‬
‫לא ייאמן.‬ ‫-אתה הורס.‬
‫תיהנה ממה שיש. באנו עד פה.‬
‫אמא?‬ ‫-תעשה לנו טובה ותקשיב לאבא שלך.‬
‫תרחם עלינו הלילה. לך לישון.‬
‫אם אתה כל כך רעב, יש למטה חתונה.‬
‫איפה?‬ ‫-הייתה שם קבלת פנים.‬
‫תעשה כאילו שאתה מוזמן, ותאכל שם. תסתדר.‬
‫לא. מי אמר לך שיש שם אולם חתונות?‬
‫זה דיסקו…‬
‫לעזאזל איתך! לך לישון, עכשיו!‬
‫ילד! מה קרה לך?‬
‫תסתום את הפה, אחרת, אני נשבע…‬
‫אני אזרוק אותך מהמרפסת.‬
‫אם זה לא אולם חתונות, אז מה זה?‬
‫אולם חתונות! אל תתייחסי לטמבל הזה!‬
‫כן, נכון. זה אולם חתונות.‬
‫לך לישון, עכשיו.‬
‫אני נשבע לך שאם תצא מפה,‬
‫אני אשבור לך את הרגליים. אני רציני לגמרי.‬
‫הכי רציני שיש!‬ ‫-אל תדאג. מספיק.‬
‫דור של אפסים.‬
‫שאלוהים יעזור לי…‬
‫עצבניים?‬
‫אני יוצא למסע הרפואי הראשון שלי,‬ ‫ורציתי לחלוק אותו איתכם.‬
‫כי אתם עצבניים. נחלוק השקפות ויעדים.‬
‫כן. שולחנות 7 ו-4 פנויים. ברוכים הבאים.‬
‫קפטן…‬ ‫-אחורה, בבקשה.‬
‫אני רוצה תמונה עם הקפטן.‬ ‫-בבקשה.‬
‫קפטן עבדאללה עסוק.‬ ‫-רק תמונה.‬
‫אחורה, בבקשה.‬ ‫-קפטן, תמונה אחת איתך.‬
‫אחורה.‬ ‫-טסתי מריאד כדי להצטלם איתך.‬
‫הוא עסוק.‬ ‫-עזוב אותו, זה ייקח רגע.‬
‫קפטן עבדאללה, מחכים לך…‬ ‫-זה יהיה זריז, רק תמונה אחת.‬
‫נזדרז.‬ ‫-קפטן עבדאללה.‬
‫כן. בבקשה.‬ ‫-אתה השחקן הכי טוב בכל אסיה.‬
‫תודה. לא, בבקשה.‬
‫כל אסיה תראה… גבירותיי. בוא נזוז.‬
‫ככה. כן.‬ ‫-בסדר.‬
‫בבקשה. יאללה, יאללה.‬
‫רק רגע.‬
‫קפטן, הגול שלך נגד יפן.‬ ‫בעטת למשקוף כמו רובה!‬
‫יודע מה? באותו רגע,‬ ‫או שהיינו עולים או שלא.‬
‫כמעט סיימנו. קדימה.‬
‫קפטן עבדאללה, כולם מחכים לך למעלה.‬
‫קדימה, ילד.‬
‫קפטן, זוכר שהמאמן הוציא אותך?‬
‫בכל יום, אני זוכר כל רגע.‬
‫כל שער.‬ ‫-החזרה האגדית!‬
‫אני זוכר את כל השערים. קדימה, תזדרז.‬
‫קדימה, ילד, תצלם כבר.‬
‫בסדר, אני מצלם.‬
‫קדימה.‬ ‫-בוא נעשה את זה.‬
‫קפטן עבדאללה! תקשיב, בבקשה.‬ ‫-עבדאללה בוז!‬
‫עבדאללה בוז!‬ ‫-עבדאללה בוז!‬
‫עבדאללה בוז!‬
‫בדיוק!‬
‫לחיים!‬
‫קפטן עבדאללה?‬
‫קפטן?‬ ‫-בוא הנה!‬
‫בוא, יש הלילה מסיבה.‬
‫היי, היי!‬
‫עוד פעם אתה? מה אתה רוצה עכשיו?‬
‫מישהו דחף אותי עליך במקרה.‬
‫מה הוא עושה פה?‬
‫החבר השרירי שלך.‬ ‫-מספיק, מספיק.‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫רק תמונה.‬ ‫-בלי תמונות. קח את הטלפון.‬
‫קח אותו. שים אותו בכיס. שים אותו בכיס!‬
‫רוצה תמונה?‬ ‫-כן.‬
‫תן לי ליהנות. נצטלם אחר כך.‬ ‫נצלם פה מיליון תמונות.‬
‫שומעים אותי? יותר חזק!‬
‫איזה כלב. לא ייאמן.‬
‫בן כמה אמרת שהילד?‬
‫בן עשרים, 19, משהו כזה.‬
‫בסדר, אדוני. רק רגע.‬
‫רק רגע, אתה פה לבד עם אשתך. בלי ילדים.‬
‫כן. עשרים שנה עם אשתי, בלי ילדים.‬
‫אתה יודע, כמו שנהוג…‬
‫אנחנו מתייחסים לאחיינים‬ ‫ולאחייניות של אשתי כמו לילדים שלנו.‬
‫אם כך, אדוני, זה מנוגד למדיניות המלון.‬
‫אתה לא יכול פשוט…‬
‫מצטער, אדוני.‬
‫מה הבעיה שלך? אתה מסבך הכול.‬
‫אתה כל הזמן מדבר על מדיניות…‬
‫זאת מדיניות המלון, ואנו מצייתים לה.‬
‫זאת המילה האחרונה?‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫בבקשה, אדוני.‬
‫אתה יכול להקריא לי את רשימת השירותים?‬
‫הכול בעלון, אדוני. תסתכל.‬
‫אני לא יודע לקרוא באנגלית.‬
‫העלון גם באנגלית וגם בערבית.‬ ‫אתה יכול לראות את הרשימה שם.‬
‫האותיות קטנות מדי בשבילי.‬
‫בסדר, אדוני. אני אקריא לך.‬
‫זה משעה 11:15, כשהגעת לקבלה.‬
‫קדימה, קדימה.‬
‫בסדר, אני ממשיך.‬
‫תעביר קצת קדימה.‬
‫עצור. הנה, הנה. זה הוא.‬
‫הוא נראה כמוהו.‬
‫אי אפשר לסובב את המצלמה‬ ‫ולראות את הפנים שלו?‬
‫לא, אדוני. באזור הזה יש רק מצלמה אחת.‬
‫ואיזה אזור זה?‬
‫זה המועדון, אדוני.‬
‫מה זה?‬ ‫-המועדון של המלון.‬
‫בסדר, תיכנס איתו פנימה.‬
‫אדוני, יש לנו רק את המצלמה הזאת.‬
‫תהיה בריא. לא הראית לנו…‬
‫רואים אותו בבירור. זה הבן שלך או לא?‬
‫לא, אני לא רואה את הפנים שלו.‬ ‫זה לא מספיק ברור.‬
‫תודה רבה. שלום עליכם.‬ ‫-אדוני! העלון, אדוני.‬
‫מה אתה רוצה?‬ ‫-העלון באנגלית ובערבית,‬
‫עם האותיות הקטנות, שביקשת שאקריא לך ממנו.‬
‫לפני רגע, אדוני.‬ ‫-אתה מתכוון לכסף?‬
‫לא, אדוני, איזה כסף? העלון.‬
‫אתה מתכוון לכסף.‬ ‫-יום טוב לך.‬
‫הנה העלון. רוצה אותו?‬ ‫-כן.‬
‫לא ייאמן.‬
‫שלום עליכם.‬
‫שלום, אדוני. אתה מוזמן?‬
‫אני אורח במלון.‬
‫החדר לא כולל כניסה לאזור הזה.‬
‫אני רוצה רק להעיף פה מבט.‬
‫אם ימצא חן בעיניי, אני אזמין מקום.‬
‫אני מצטער.‬ ‫חוץ מזה, אתה לא עומד בקוד הלבוש.‬
‫במה?‬ ‫-הבגדים והנעליים שלך.‬
‫אלה בגדים ונעלים על רמה.‬ ‫כל מי שרואה אותי נדהם.‬
‫לא, אדוני, זה לא מתאים‬ ‫למקום כזה. זאת המדיניות שלנו.‬
‫מדיניות? שמעתי על המדיניות שלכם.‬
‫שמעתי עליה מהחבר שלך למעלה.‬
‫אני יודע מה לעשות.‬
‫חמישים? ואז נוכל לחשוב מחדש על המדיניות?‬
‫זה מועדון מכובד.‬ ‫תחליף בגדים, תזמין מקום, ואז תוכל להיכנס.‬
‫לא ייאמן.‬
‫אני אומר לך… כמה?‬ ‫חמישים? מאה? מאתיים? אני אתן לך.‬
‫כן, אחותי, תגידי לו.‬
‫תגידי לו שהבגדים שלי בסדר והכול.‬
‫בסדר, נוכל להתעלם מהבגדים שלך,‬ ‫אם תשלם עבור שולחן.‬
‫אין בעיה, אני אשלם. כמה?‬
‫מאה? מאתיים? 300? אין בעיה.‬ ‫-1,500.‬
‫1,500 בשביל שולחן?‬
‫אבל אצל השכנים עולה פחות.‬ ‫למה אצלכם כל כך יקר?‬
‫המחירים מתחילים ב-1,500.‬ ‫-וזה הגיוני?‬
‫אני… זה לא הגיוני.‬
‫זה המחיר. או שתשלם, שלא תיכנס.‬
‫אז תאבדו לקוח.‬ ‫-בבקשה.‬
‫בסדר.‬
‫זאת אומרת…‬
‫מה מקבלים תמורת 1,500?‬
‫מה זה כולל?‬
‫אני יכול לעשות…?‬ ‫-שולחן.‬
‫שלום! אתה יכול לשבת פה, בבקשה?‬
‫שלום, אדוני. מה תרצה לשתות?‬ ‫-מה?‬
‫מה אתה רוצה לשתות?‬
‫משהו קר. קולה.‬
‫אין לנו דבר כזה ברשימה.‬
‫תפוזים, סחוט בבלנדר.‬
‫מיץ תפוזים?‬ ‫-כן.‬
‫עם אלכוהול?‬ ‫-לא! בלי אלכוהול!‬
‫בלי אלכוהול, רק מיץ תפוזים. בסדר.‬ ‫-רק תפוזים.‬
‫טוב, חבר'ה, אתם נהנים?‬
‫כן!‬
‫אז בואו נשמע קצת רעש.‬ ‫יש לנו אורח מיוחד, עבדאללה בוז!‬
‫חבר'ה, קיבלנו בקשה מיוחדת משם!‬
‫קדימה, מותק!‬
‫מה זה?‬
‫זה בשבילי?‬
‫אהבת?‬
‫לא! אמרתי בלי אלכוהול!‬
‫זה לא מהמועדון, זה מהשולחן הזה.‬
‫מי אלה?‬ ‫-השולחן הזה.‬
‫מה?‬
‫לכו לעזאזל.‬
‫בוא, בוא.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום, אבו סעוד.‬
‫איזה כיף לראות אותך!‬
‫שלום, אבו טורקי. שלום.‬ ‫-תבורך.‬
‫שלום, אבו טורקי.‬
‫אבו טורקי.‬ ‫-שלום, אבו סעוד.‬
‫שלום. תבורך משמיים.‬ ‫-שלום.‬
‫אתה לא מזהה אותו?‬
‫באמת נדמה לי שכבר ראיתי אותו פעם.‬
‫איך הוא יזכור אותי? הוא עסוק מדי במסיבות.‬
‫זה החבר שלנו משרקייה, מלפני יומיים.‬
‫אה, נכון.‬ ‫-כן!‬
‫זה שעושה בעיות!‬ ‫-שב, תמלא את הכוס.‬
‫שלום.‬ ‫-תבורך משמיים.‬
‫תבורך. אז אתה כבר שותה!‬
‫לא, אני נשבע. אני לא שותה ולא אוכל.‬
‫לא? את האמת.‬ ‫-נשבע.‬
‫ראית את הפנים שלו כשהבקבוקים הגיעו?‬
‫כן, ראיתי הכול. לא הייתם צריכים. תודה.‬
‫אני מחזיר לך על הנדיבות שלך. מתנה קטנה!‬
‫יודע מה? הלילה עוד צעיר. יאללה.‬
‫בעזרת האל, נכניס אותך לעניינים.‬
‫אתם באמת לא צריכים לבזבז כל כך הרבה.‬
‫איזה צליל מענג!‬
‫תירגעו, חבר'ה.‬
‫מה זה?‬ ‫-זה "קמבודי".‬
‫לחיים!‬ ‫-שתה!‬
‫לחיים, גבר!‬
‫הנה זה בא!‬ ‫-יאללה, אחי.‬
‫לא צריך לעשות את זה. הכוסות יישברו.‬
‫שתה כבר, אחי.‬
‫שתה, אבו סעוד. איפה אתה, אחי?‬
‫תצטרך לרדוף אחרינו כל הלילה, אחי.‬
‫לא משנה, כבר יש לי‬ ‫מצב רוח טוב. לא צריך לשתות.‬
‫קדימה, שתה.‬
‫אני מכיר את השיר הזה.‬
‫כן, כן.‬ ‫-מאמריקה. מהמערב.‬
‫שככה יהיה לי טוב.‬
‫כן, כן!‬
‫שתה כבר.‬
‫בדיוק!‬
‫כן!‬
‫יופי.‬ ‫-איזה כיף.‬
‫איזה כיף!‬ ‫-הוא ירגיש לא טוב!‬
‫טוב מאוד!‬ ‫-אני אשלח לך מטוש.‬
‫טוב מאוד, חבר'ה…‬
‫כן, גבר.‬
‫אני אוהב אותך, אבו סעוד.‬ ‫-תבורך, תבורך.‬
‫אין בעיה. אין בעיה!‬
‫אתה פה, ואני… מה אתה עושה?‬
‫בסדר. אני בסדר.‬
‫נראה לי שלא אהבת את הדי-ג'יי.‬
‫אחמד! תגיד לדי-ג'יי לשים מוזיקה עירקית.‬
‫נראה לי שהוא אוהב שירים עצובים.‬
‫או שאתה לא אוהב שירים עצובים?‬ ‫-אני צריך לשירותים.‬
‫תעזוב אותי ככה לבד? תקשיב לי.‬
‫"איך יכולת‬
‫"לעשות את זה לאהובך"‬ ‫-אני הולך לשירותים.‬
‫"זה לא חטא לאהוב אותי"‬
‫קדימה, זוז. יאללה.‬
‫בוא הנה. תלך לשירותים אחר כך. מה אתה רוצה?‬
‫- איפה אתה? הלו? -‬
‫אני אמזוג לך קצת,‬ ‫כדי שתהיה לך סיבה ללכת לשירותים.‬
‫תסתכל עליו. הוא בטח התפלח הנה.‬
‫מה קרה?‬
‫יש שם מישהו עם טלפון שמצלם אותך בווידאו.‬
‫אתה רציני?‬ ‫-בשולחן למטה.‬
‫לעזאזל. היי!‬
‫אסור לצלם פה! אני רואה את הפלש שלך.‬
‫אני אראה לו מה זה…‬
‫זוז.‬
‫אני עוד אראה לבחור שמצלם, הוא יראה מה זה.‬
‫היי! נראה לך שאתה יכול לצלם‬ ‫שולחנות של אח"מים איך שבא לך?‬
‫מה?‬ ‫-באנו הנה בשביל לחגוג וליהנות.‬
‫אף אחד פה לא מצלם.‬
‫תשמע מה הוא אומר.‬ ‫-מה קרה, חביבי?‬
‫ראיתי טלפון מצלם אותי.‬ ‫-אף אחד לא צילם.‬
‫אבו טורקי, קום!‬ ‫-מה?‬
‫צילמת את האיש הזה?‬ ‫-מה?‬
‫הוא אמר שצילמת.‬ ‫-ראיתי שמישהו מרים טלפון.‬
‫כולנו מרימים, ולא רק טלפונים.‬
‫שמור על הפה שלך.‬ ‫תנו לי את הטלפון שצילם אותי.‬
‫אני צילמתי. מה תעשה?‬ ‫-תן לי את הטלפון.‬
‫למה מה תעשה…‬ ‫-לא!‬
‫צא החוצה!‬ ‫-לא!‬
‫אמרתי לך לצאת החוצה!‬ ‫-לא!‬
‫צא עם הטלפון שלך.‬
‫זה אחי!‬ ‫-תן לי את הטלפון.‬
‫מאבטח!‬
‫יכול להיות שהוא פה, ואולי שם.‬
‫איפה הוא?‬ ‫-אולי פה.‬
‫איפה הוא יכול להיות?‬
‫לא יודע, הוא חייב להיות איפשהו.‬ ‫-אולי פה?‬
‫הכול בסדר?‬
‫מה?‬ ‫-הכול בסדר?‬
‫כן, בסדר. תודה.‬
‫תקשיב.‬
‫יש שם איש מבוגר שמתנהג מוזר.‬
‫איפה?‬ ‫-יש לו כובע. שם.‬
‫שם?‬ ‫-כן, ישר מולך.‬
‫שילך לעזאזל מי שסיבך אותך בצרה הזאת.‬
‫רק רגע. מה אתה עושה?‬
‫לא צילמתי שום דבר, זה היה השני.‬
‫רק רגע. חכה פה.‬
‫- קלאוד ניינטין -‬
‫אתה רוצה משהו או…? בלי מבחנים, בבקשה.‬
‫אתה רוצה שנעבוד לפי מדיניות המלון?‬
‫אתה רוצה כסף? סליחה.‬
‫מספיק. סליחה.‬
‫סעוד?‬
‫סעוד.‬
‫ילד.‬
‫צא, חביבי. אני לא אגיד כלום.‬
‫צא.‬
‫צא. צא החוצה, חוצפן!‬
‫צא!‬
‫נראה לך שלא שמתי לב לפה השחור שלך?‬
‫רואים על הפה שלך שעישנת ו…‬
‫צא החוצה. מהר.‬
‫תפתח. אמרתי לך לפתוח.‬
‫תפתח את הדלת, או שאשבור אותה על הראש שלך.‬
‫תפתח את הדלת.‬
‫תפתח או שאני נכנס. אני נכנס.‬
‫מה אתה עושה, אדוני?‬
‫מה?‬ ‫-אסור לך להיות פה, אדוני.‬
‫זה הבן שלי. לך.‬ ‫-אני מבקש שתלך, אדוני.‬
‫תפתח, סעוד. פתח!‬ ‫-לך, בבקשה.‬
‫אדוני, לך, בבקשה.‬ ‫-הבן שלי!‬
‫אדוני, לך, בבקשה.‬ ‫-תפתח, סעוד!‬
‫אדוני, לך, בבקשה.‬ ‫-אמרתי לך לעזוב אותי.‬
‫לא! סעוד!‬ ‫-לך, בבקשה.‬
‫תעזור לאבא שלך!‬ ‫-אדוני, בבקשה.‬
‫סעוד! בן שלי!‬ ‫-תלך, בבקשה.‬
‫- יציאה -‬
‫מהר, מהר. יתפסו אותנו.‬
‫הבחור הזה חנק אותי!‬
‫לא משנה, נתתי לו מכה בראש.‬
‫כן, ראיתי. תזמון טוב.‬ ‫-הוא לא זז.‬
‫כל הכבוד, סעוד.‬
‫אבל…‬ ‫-כן!‬
‫אבא, נכנסתי הנה בטעות.‬
‫נשבע.‬
‫ומה למדת? המקומות האלה לא בשבילך.‬
‫נשבע לך…‬ ‫-אני גאה בך!‬
‫ישמור עליך האל, בני.‬
‫אתה הבן של אבא שלך,‬ ‫לא כמו שאמא שלך גידלה אותך.‬
‫הכול בטעות.‬ ‫-אחרת תהיה מפונק.‬
‫מה אמרתי לך? אבל היית אדיר.‬
‫אני ארביץ לכל מי שייגע בך.‬ ‫-כל הכבוד. אבא שלך היה הכי קשוח ברחוב.‬
‫נשבע לך.‬ ‫-הזמנה, בבקשה.‬
‫הנה ההזמנה.‬ ‫-בסדר.‬
‫תודה.‬ ‫-אין בעד מה.‬
‫תודה.‬ ‫-אמא!‬
‫בוא איתי.‬
‫מה קורה פה? חתונה, מסיבה או משהו כזה?‬
‫זה מועדון לילה.‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫מועדון ריקודים.‬ ‫-ריקודים?‬
‫זאת אמא שלך.‬
‫-אתה בטוח?‬
‫זאת אמא שלך.‬
‫גרמת לשערורייה!‬
‫אוי, אלוהים.‬ ‫-אבא, תירגע, זה פשוט.‬
‫פשוט? הכול בגללך!‬ ‫-איך זה קשור אליי?‬
‫איך? אתה מתחצף אליי? אני אבא שלך.‬
‫לא התחצפתי, אבא. חס וחלילה.‬ ‫-סתום את הפה!‬
‫חתיכת זבל! מי עמד שם למעלה?‬
‫צחק ושתה…‬
‫כל הבקבוקים…‬ ‫אפילו ברחוב שמעו את הקרקורים שלך!‬
‫גם אני ראיתי אותך יושב פה,‬
‫עם המשקאות ועם הבחורות‬ ‫ועם המסיבה ועם הכול.‬
‫איזו מסיבה?‬ ‫-שם, למטה.‬
‫זה היה באשמת אבו טורקי. הוא פיתה אותי.‬
‫הוא היה עם החוטא הזה.‬
‫תגיד לי משהו, מה נגיד לאמא שלך?‬
‫למה זאת בעיה שלי?‬ ‫לא אמרתי לך לבוא הנה, אבא.‬
‫לא בעיה שלך? אתה משקר לי? לאבא שלך?‬
‫לא שיקרתי! באתי כדי להצטלם עם…‬
‫ברגע זה,‬
‫אתה תבוא איתי,‬ ‫ותגיד לה שאתה הבאת אותנו הנה.‬
‫אתה תגיד לאמא שלך שהכול באשמתך.‬
‫לא, מצטער, אני לא מסכים.‬
‫אתה תיקח את האשמה‬ ‫גם אם אתה מסכים וגם אם לא.‬
‫ויש לי הוכחה!‬
‫איפה זה?‬
‫הא? מי זה?‬
‫הילד המפונק שלי, עם כל העשבים השוטים.‬ ‫לא ראינו אותם קודם. אנחנו לא מכירים אותם.‬
‫אנחנו לא מכירים אף אחד שעושה דברים כאלה.‬
‫אבא, יש לי תוכנית.‬
‫תוכנית?‬ ‫-תוכנית, לאמא. בוא.‬
‫נו…?‬
‫מי זה?‬
‫זה לא אתה?‬
‫רוקד עם בחורות, עם בקבוקים ועם הכול.‬
‫היי, מה קורה פה? אתה צילמת את זה, נכון?‬
‫אתה צילמת! תמחק את זה עכשיו.‬
‫רגע, לאט.‬ ‫-אל תתקרב אלינו.‬
‫אם תתקרב, הוא ילחץ על כפתור השיתוף,‬
‫ואתה תהיה בדרך לשערורייה.‬
‫מספיק.‬
‫קפטן עבדאללה, אני אוהב אותך ומעריץ אותך,‬
‫אבל יש לנו בעיה… זאת אומרת דרישות.‬
‫דרישות? מה אתה רוצה? תמחק את זה עכשיו.‬
‫דרישה ראשונה.‬
‫2,500.‬
‫1,500 בשביל השולחן,‬
‫ועוד אלף בשביל מדיניות המלון.‬
‫טוב, בסדר. בסדר.‬
‫דבר שני, אתה תכפר בפני האל על החרפה הזאת.‬
‫בדיוק הפסדנו את האליפות,‬ ‫והייתי צריך לשנות את מצב הרוח, כי…‬
‫אני אפסיק. אני אגמל.‬
‫אבא, זה לא הזמן לכפרות.‬ ‫קפטן עבדאללה, סליחה…‬
‫יש לנו… יש לנו עוד דרישה.‬
‫תמונה! נכון?‬
‫תתפשט.‬
‫כן, תתפשט.‬
‫אתה והמלווה שלך.‬
‫הנה…‬
‫ידעתי!‬
‫שיחקת אותה.‬ ‫-ראית?‬
‫ואם הייתי מזיז את המלכה לכאן?‬
‫ראית איך אבא שלך משחק?‬ ‫-אכלתי לך כלי.‬
‫איפה? מה?‬ ‫-את המלכה.‬
‫למה לא עניתם לי בטלפון?‬
‫אנחנו פה. איפה היית?‬
‫הלכתי…‬
‫לא היה לי נעים מסעוד, כי קודם צעקתי עליו.‬
‫אז לקחתי אותו לאכול במסעדה.‬
‫איפה היינו? עם הרץ.‬ ‫-כן.‬
‫איך הוא זז? באלכסון. באלכסון, ככה.‬
‫אבל יש מהלך שאתה יכול לעשות כדי לנצח.‬
‫כבר מצאת אותו?‬ ‫-אמא, גם אני רוצה חותמת כמו של אבא.‬
‫אני נשבע שהוא לקח אותי לשם!‬ ‫-אני נשבע לך, אמא.‬
‫זה לא קשור אליי.‬ ‫-שקט!‬
‫אני נשבע לך שמצאתי אותו שם.‬ ‫-הוא לקח אותי לשם!‬
‫אני נשבע לך, אמא. לא נכנסתי בכוונה.‬ ‫הם גררו אותי איתם.‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬