הוא צלם מפורסם, הצלם השחור ."היחיד בכתב העת "לייף
.הוא מלחין, סופר ובמאי סרטים
בקרב חבריו בעולם האמנויות הוא נחשב להצלחה בזכות עצמו
.ומוכר ככזה
אבל הוא עדיין אדם שחור .שחי באמריקה
לא כל הלבנים באמריקה שמעו .על גורדון פארקס המפורסם
1966 בי-בי-סי "כשנכנסתי לכתב העת "לייף ...לפני 18 שנים
.אדם שחור מפתח הגנה כפולה
כשאתה ילד, עליך להתכונן להיות מסוגל לעשות הרבה יותר מילד לבן
כדי שברגע שבו כישרונך ,יעמוד למבחן מול אדם לבן
יבחרו בך כי הם לא יוכלו .להרשות לעצמם לאבד אותך
אני לא אוהב את הביטוי ."חי בעולם של לבנים"
.שחורים ולבנים רבים משתמשים בו
.אבל אני רואה את זה כעולם שלי
!ידיים למעלה !אל תירו-
:הביא תיקן וסנכרן F-U-Z
"לבחור את הנשק שלך"
- בהשראת גורדון פארקס -
!קדימה! קדימה
- בולטימור, מרילנד -
אני חושב לעצמי, אם גורדון ,פארקס היה בחיים כיום
מה הוא היה עושה ואומר ?בנוגע לבעיות הקשות האלה
- דבין אלן, צלם -
.תמיד קורה פה משהו
.כל הכבוד, קטנצ'יק
נאלצתי לעשות הרבה טעויות .כדי להגיע למקום שבו אני כיום
,מחאות בבולטימור - - 2020 ,דבין אלן
.עשיתי בלגן ברחובות
איבדתי את החבר הראשון שלי ,בגיל 17-16, הוא נהרג מירי
.וזה שינה את כל עולמי
רציתי לעסוק באמנות
ונהגתי ללכת לחנות הספרים "ברנס .אנד נובל" ולעיין בספרי צילום
הייתי מתבונן בעבודות של גורדון .ובצילומים שלו בהארלם
.ענייני הכנופיות עדיין קיימים
אמרתי לעצמי: גם אני אצלם את .הדברים האלה. אני קונה מצלמה
.זה התחיל כמסע אישי
אבל כשהתקדמתי בקריירה, הבנתי .כמה עוצמתית תמונה יכולה להיות
- 2015 ,הפגנות בבולטימור -
הקריירה שלי מבוססת .על גבו השבור של פרדי גריי
הצעיר בן ה-25 שקע בתרדמת עקב .טראומה ומת כעבור שבעה ימים
!פרדי! פרדי
ידעתי מה המצב בעיר ומה האנרגיה .שמבעבעת בה ויצאתי לרחובות
!אין צדק, אין שלום !אומרים לא למשטרה הגזענית
הכול השתבש ,כשהיינו בקמדן יארדס
וכל מה שעניין את המשטרה .היה שיש משחק של האוריולס
אוהדים בבר קראו לנו .כושים וקופים
.זה מה שגרם לכול
,מישהו חלף בריצה וזרק משהו .וצילמתי בלי לחשוב יותר מדי
אני זוכר שהעליתי את התמונה ."בתוך כל המהומה וכתבתי "נמאס
,ואז קיבלתי שיחה ממספר חסום :והבן-אדם אמר
"אני אוליבייה מכתב העת "טיים
ואני רוצה לדבר עם דבין אלן .על עבודתו בבולטימור
?עם איזו הוצאה לאור אתה עובד
אמרתי: אני לא עובד .עם שום הוצאה לאור
סיפרתי לו את הסיפור שלי .ועשינו מזה בלוג
- פחות דיבורים, יותר מעשים -
,הלכתי לישון וכשהתעוררתי .ראיתי הרבה ציוצים
:היה כתוב
צלם חובב ממערב בולטימור" ."קיבל את שער כתב העת טיים
,פרצתי בבכי והתקשרתי לאמי וגם היא פרצה בבכי
.וכל המשפחה שלי בכתה
הבנתי לראשונה למה התכוון גורדון
כשהוא אמר שהמצלמה היא נשק אמיתי
והבנתי כמה כוח יש לי .כשהמצלמה בידי
אולי הייתי בוחר בסופו של דבר ,באקדח או בסכין כנשק כדי לשרוד
.אבל כבר בחרתי במצלמה
הצילום היה הדרך שלי להביע ,את דעתי על הגזענות באמריקה
,על המקופחים
ובדרך כזו או אחרת אני עשוי .להעביר את החוויה שלי לאחרים
.אני מתפרס מרגשותיי, אולי
הרגשות האלה הפכו אותי למעין .שכיר חרב, וזה אפשר לי לשרוד
ההבדל בין גורדון פארקס ובין אמנים אחרים
הוא שהוא עבר חוויה שחורה .אותנטית ואופיינית
הוא היה צאצא של שחורים .שנמלטו מהעבדות
הוא גדל בקנזס בסביבה של לינצ'ים וטרור גזעני
והבין את המשקל שהיה מוטל ,על כתפי השחורים במקומות האלה
.שבהם נאלצת להיות שני אנשים
בריאן סטיבנסון, מייסד ומנהל "היוזמה לצדק שוויוני" בסביבת לבנים היית אדם מסוים ,כדי לשמור על עצמך
.ועם המשפחה שלך היית אדם אחר
זה העניק לו תובנות .על הנרטיב השחור
:עץ הלמידה", כתב וביים" - - 1969 ,גורדון פארקס
הם ממש נהנים שם .מהטלת הקוביות
מצד אחד, קנזס העניקה לך חופש
ומצד שני .היא ניסתה לקחת אותו ממך
!טאקו! קירקי מגיע
!ברח, טאק, ברח
!עצור! אני אירה בך
ארבעה-חמישה מחבריי הטובים .מתו בצורה אלימה
.כארבעה אנשים נורו למוות
.אמי רצתה שאתרחק משם
היא ידעה .שזה מקום מסוכן לחיות בו
.בצעירותו גורדון חי חיי נדודים
,פיליפ ברוקמן, אוצר מייעץ הגלריה הלאומית לאמנות הוא עבד כמלצר בקרון המסעדה .ברכבת נורתרן פסיפיק
היו לי ציפיות גדולות, חשבתי .שאני עומד לכבוש עולם חדש
אדגר קוונס, צלם וחבר ,סילקו אותו מרכבות .הוא הסתובב עם חסרי בית
,הוא עבר חוויות שונות ומשונות
אבל כשאתה מסתובב בעולם ,ומגיע למקום שמעולם לא היית בו
הדבר הראשון שעליך לעשות .הוא להתבונן
ככל שאתה מתבונן יותר, אתה .מבין טוב יותר מה קורה סביבך
,הוא נסע ברכבות, מצא כתבי עת .עיין בתמונות ולמד מהן
ג'מל שאבאז, צלם הוא היה בערים שונות בתנאים קשים רק כדי לשרוד
ונחשף לזוהמה, שכרות .והתמכרויות
.למזלו עלה בידו לרכוש מצלמה
הוא לימד את עצמו צילום .מקריאת חוברות לימוד
,הסטודיו שלו היה המטבח בביתו
והמנורות שלו היו עשויות .מקופסאות שימורים
כך גורדון פארקס התחיל. הוא .צילם תמונות ומכר אותן לעיתון
,גורדון רוג'רס פארקס - - צלם דיוקנאות ופרסומות
כשצלמים שחורים התחילו לצלם ,את חיי האפריקאים-אמריקאים
זה יצר מערכת יחסים חדשה .בין השחורים ובין זהותם החדשה
- צילום: גורדון פארקס -
גורדון פארקס מצא ערך, עניין .ואמנות בחיי האנשים הפשוטים
בתקופה ובחברה שאמרו לעתים קרובות מדי לשחורים
אווה דוברני, במאית ,שאנחנו פושעים, שאנחנו מכוערים
שאנחנו פחות ראויים להיות במרכז ,העניינים מסיבות כאלה ואחרות
גורדון כיוון את עדשתו לעברנו ,והאיר עלינו זרקור, למעננו
ואפשר לנו לראות את האלגנטיות של החיים שאנו חיים
.ושל המקומות שבהם אנו נמצאים
- פעילה בחיי החברה -
בינואר 1942 הודיעו לפארקס שהוא התקבל לעבודה לשנה
במנהלת החקלאות האמריקאית .בוושינגטון
מטרת המנהלת הייתה ליישב מחדש חקלאים אמריקאים
שאיבדו את אדמתם במהלך סופות .30-האבק הגדולות של שנות ה
- 1936 ,ארתור רותשטיין -
הם הקימו מחלקה של צלמי תמונות סטילס וצלמי סרטים
1936 ,ווקר אוונס .שיעזרו להם לתעד את עבודתם
ראש המנהלת .היה אדם בשם רוי סטרייקר
- 1936 ,דורותיאה לאנג -
רבים מהצלמים של מנהלת החקלאות האמריקאית
הופכים לגיבורים בעיניו של גורדון פארקס
,מיכל רז-רוסו, אוצרת מכון האמנות של שיקגו והוא מתעניין בתהליך .ובגישה שלהם
- 1938 ,בן שאהן -
הוא רצה לצאת לשטח .ושרוי סטרייקר יחנוך אותו
,הוא לימד אותי שכשמצלמים סיפור
,לא אתה צריך לקבל את האנשים .אלא הם צריכים לקבל אותך
כי אתה בא אליהם .ומבקש מהם לעזור לך
רוי סטרייקר הכיר לגורדון פארקס את המנקה
שניקתה את המשרדים .במשרד החקלאות
.אישה ששמה אלה ווטסון
הוא צילם אותה בעבודה בעודה .מטאטאה רצפות ומנקה משרדים
באחד המשרדים .היה תלוי על הקיר דגל ארה"ב
במובן מסוים האישה הזאת ,הייתה עמוד התווך של אמריקה
,לוני ג' באנץ' השלישי מזכיר מכון סמיתסוניאן אך היא עמדה מול דגל .ומול אמריקה שלא האמינה בה
גורדון פארקס .הוא אחד הגיבורים שלי
מבחינתי, התצלום של אלה ווטסון מספר על אבותינו
ספייק לי, במאי ,1619-החל ב
כשספינת העבדים הראשונה .הגיעה לג'יימסטאון, וירג'יניה
.נלחמנו ומתנו למען הארץ הזאת
,אהבנו את הארץ הזאת .אבל היא לא החזירה לנו אהבה
.זה מה שהתצלום הזה מספר לי
ואז חשבתי על גרנט ווד ."ו"אמריקן גותיק
אמרתי לה: תחזיקי את המטאטא ביד אחת ואת הסחבה ביד השנייה
.ותעמדי לפני דגל ארה"ב
פיתחתי את התמונה והנחתי אותה ,למחרת על שולחנו של סטרייקר
והוא כמעט התעלף ואמר: אלוהים .אדירים, עוד יפטרו אותנו בגללך
.היא עומדת לפני דגל ארה"ב
ליוטה רובי פרייז'ר, צלמת בחברה, באומה ובממשלה שלא .מכירות בה כאדם שווה זכויות
,זו הייתה הצהרה תמימה .נועזת ושערורייתית מאוד
זה מזכיר לי ציטוט :של מלקולם אקס
האדם השנוא, המקופח והמנוצל" ביותר באמריקה
."הוא האישה השחורה"
.הנה זה פה, כתוב על פניה
- 1942 ,"אמריקן גותיק" -
פארקס המשיך לצלם .את אלה ווטסון
.הוא עבד איתה במשך שבועות
,הוא צילם אותה בכנסייה .הוא צילם את השכונה שלה
יש תמונה מדהימה .של אלה ווטסון בביתה
,התמונה חצויה במרכזה ,ורואים את אלה ווטסון משמאל
עוזרת בהאכלת .אחד הילדים הקטנים
,בצד ימין של התמונה יש מראה .ובתה המאומצת משתקפת בה
רואים גם תצלום .של הוריה של אלה ווטסון
אנו רואים ארבעה דורות של המשפחה בתצלום אחד
.שיש בו קומפוזיציה מורכבת מאוד
.זו הייתה נקודת המפנה שלו
בפרויקט הזה הוא הבין כמה חשוב להכיר את מושאי הצילום
ולנסות ללכוד את האנושיות .של האנשים שהוא מצלם
- ניוטון, מיסיסיפי -
זו הדרך שלו לתפוס אותי .כי אני לא מבלה איתו מספיק
,הוא אומר: תפסתי אותך עכשיו .אתה לא יכול ללכת לשום מקום
"?איפה היית"
,כן, "מה אתה עושה "?למה אתה משאיר אותי פה לבד
.תביט הנה, מר סמיילי
כשקראתי את האוטוביוגרפיה של ,"גורדון, "לבחור את הנשק שלך
מה שהוא עבר כדי להגדיר את עצמו בתנאים שלו
:ולומר עם המצלמה
כך אשאיר את חותמי ואשנה את" ,"כל מה שאני לא אוהב באמריקה
זה מדבר אליי כי גדלתי בבית מתפרק ליד מסילת ברזל
...בעיירה תעשייתית קטנה
,"מושג המשפחה" - - 2014-2001 ,ליוטה רובי פרייזר
וראיתי איך כולם נעלמים והעיירה מתכווצת
וכל זכויות האדם הבסיסיות שלנו .נגזלות מאיתנו
מצאתי את הכוח להתמודד .ולהתקדם דרך האמנות
,זה התחיל באיורים וציורים .ולאחר מכן עברתי לצילום
התצלומים האלה .אפשרו לי להציל את חיי
"ב-2016 כתב העת "אל ותאגיד הרסט
,"פלינט זה משפחה" 2018 ,ליוטה רובי פרייזר שכרו אותי ליצור סדרת תצלומים .על משבר המים בפלינט
,בפלינט, מישיגן .המים לא בטוחים לשתייה
פלינט התנתקה מאספקת המים מדטרויט
.והחלה לשאוב מים מנהר פלינט
מי נהר מלאי חלודה זרמו בצינורות העופרת של העיר
.והחדירו עופרת למי השתייה
- סננו את העופרת -
,כך פגשתי את שיי קוב .ונרקמה בינינו ידידות אמיצה
במשך כמה חודשים צילמתי .את שיי ואת בתה בת ה-8, ציון
שיי ניצבה מול האתגר ,להגן על בריאותה של בתה
והרי עופרת עלולה לחלחל .8 למוחה של ילדה בת
שבוע לאחר שהתחלתי לצלם את שיי בפלינט
.היא אמרה לי שאביה שלח לה משהו
,12 זו הייתה תמונה שלה מגיל שבה היא שותה לראשונה מים
ממעיין בשטח שבו חי אביה ,במיסיסיפי
והיה כתוב: "המים האלה ."לא יהרגו אותך, תחזרי הביתה
היא החליטה לעזוב את אמה ,ולהגר בחזרה לדרום
שם אביה חי על האדמה שהייתה .שייכת למשפחתו מאז ומעולם
.וואו, הוא ממש גדל
?זה התינוק שראיתי
,כשהתחלתי להתאמן בקרטה הוא חשב שגם הוא יכול
.ותפס דברים ונפל על הטוסיק
אז חזרתי למיסיסיפי כדי להמשיך את העבודה שהייתי מחויבת לה
,עם שיי קוב ,12 בתה ציון, שהיא כבר בת
.ואביה של שיי, מר דאג סמיילי
אלי, תודה לך על המזון הזה .ועל הדברים הרבים שבהם נתברכנו
.אמן
נכנסתי לחייה של שיי ,בעיצומה של תקופה מטלטלת
והיא לא הייתה חייבת לסמוך :עליי, אבל זה מתחבר לגורדון
את צריכה להיות נוכחת .ולדבר עם אנשים כמה שצריך
"פלינט זה משפחה, חלק שני" - - 2017 ,ליוטה רובי פרייז'ר
למדתי להכיר את האישה במרכז היצירה ולמדתי להזדהות איתה
וגם לאפשר לרגשות שלה .להוביל אותי בנוף שבו היא חיה
זה היה שיעור אמיתי ,לא רק בהזדהות, אלא גם בהקשבה
בקבלת הנחיות, לתת למישהו אחר .ליצור את התמונות
,זה שיתוף פעולה אמיתי
וידעתי לזהות את הדברים האלה
כי התעמקתי בשיתוף הפעולה בין ראלף אליסון וגורדון פארקס
.40-בסוף שנות ה
ראלף אליסון ,"כתב את "האיש הבלתי נראה
ואני כתבתי כתבה על הצורך .בטיפול פסיכיאטרי בהארלם
סדרת 'הארלם" ,'נמצאת בשום מקום
,גורדון פארקס וראלף אליסון" 1948"
אליסון כתב בשביל גורדון פארקס ."גילוי דעת, "הבעיה הצילומית
הוא רצה שהתצלומים .יהיו גם מסמכי תיעוד וגם סמלים
המשפט הזה הפך לעקרון מנחה .לכל אורך הקריירה של פארקס
הרעיון שתצלומים ...יכולים להעביר את מה שמתואר
אליסון פירט רשימת תמונות .שהוא רצה שפארקס יצלם
תמונות שתהיה להן .השפעה פסיכולוגית על הצופה
התחושה של המקום והתחושה ששדדו וגזלו את אנושיותך
בדרך ויזואלית פואטית .שעולה ויורדת כמו גל
'סדרת 'אדם נעשה בלתי נראה"
גורדון פארקס" "1952 ,וראלף אליסון
ב-1952 פנה פארקס ,לראלף אליסון
שבדיוק הוציא לאור ,"את "האיש הבלתי נראה
והציע לו לפרסם סדרה נוספת .לכבוד יציאת הספר
הם חזרו לרחובות וצילמו תמונות .שמייצגות כמעט כל סצנה ברחוב
את התמונה הזאת אפשר .היה לצלם גם בתקופת העבדות
כולנו מנסים להיזהר ,מציידי העבדים הבני-זונות
והאח שלי פה ברח .מאחוזת המטעים ונס על חייו
פארקס לקח את תיק התצלומים
שצילם במסגרת שיתוף הפעולה שלו 1948-עם ראלף אליסון ב
לכתב העת "לייף" כדי להציע להם .כתבה על מנהיג כנופיה בהארלם
.כתב העת "לייף" היה התנ"ך
אנשים קראו עיתונים ,והאזינו לרדיו
אבל כתב העת "לייף" עזר לרבים .להבין מה קורה באמריקה
,נפגשתי עם עורך הצילום
והוא הציע לי 500 דולר תמורת .הכתבה על הכנופיות בהארלם
.יצאתי משם מפוחד
איך מבקשים מראש כנופיה שירשה לי לצלם אותו בחיים
?בשעה שהוא מסתתר מהמשטרה
החלטתי לנקוט גישה כוללת ופניתי קודם למשטרת הרובע
ושאלתי את אחד הבלשים ,אם הוא מכיר ראשי כנופיות
,והוא אמר: אנחנו מכירים רבים .אבל הם לא ייתנו לך לצלם אותם
כשהייתי בתחנה, נכנס גבר צעיר .וקילל את היומנאי
,שאלתי את ידידי הבלש מי זה
והוא אמר שזה ראש הכנופיה .הידוע ביותר לשמצה בהארלם
,שמו היה רד ג'קסון ואמרתי לו בצורה ישירה
"שאני מכתב העת "לייף ושאני רוצה לעשות עליו כתבה
.וכך התחלתי לעבוד על זה
תחילה לא צילמתי, רק ישבתי איתם על מדרגות הכניסה לבתים בהארלם
בימי הקיץ החמים .והקשבתי לשיחות שלהם
,"סדרת "מנהיג כנופיה בהארלם - 1948 -
:יום אחד הוא שאל ?מתי תשתמש במצלמה
.ואמרתי לו: כשיקרה משהו
זה מה שהוא למד מהפרויקט .של אלה ווטסון במנהלת החקלאות
הוא ידע שהוא צריך להכיר היטב .את האדם ולשהות במחיצתו
,רד היה מסויג קצת אבל נוצר ביניהם קשר טוב
,וגורדון הכיר במנהיגות שלו .והתפתח ביניהם קשר ייחודי
הסתובבתי עם הכנופיה שלו .כשלושה חודשים
הוא צילם את רד .בחיי היום-יום שלו
כשהוא בישל עם אמו במטבח .וכשהוא שטף כלים
,מוריס ברגר היסטוריון תרבותי כשהוא ישב עם אחיו .בזמן שאחיו קרא
המטרה שלו הייתה ליצור סיפור .מנקודת מבט פנימית
הוא הוסיף נדבכי מורכבות והבנה .שלא היו אצל צלמים אחרים
נלסון ג'ורג', סופר ובמאי אף אחד לא גנגסטר .24 שעות ביממה
.לכל גנגסטר יש משפחה
הוא צילם אותו גם ברחוב .עם אנשי הכנופיה שלו
,הוא צילם תגרות ואלימות
וזה היה תיאור החיים של ראש .כנופיה מזווית מעניינת מאוד
.שני בחורים נהרגו כשהייתי איתו
בכתבה ב"לייף" יש תמונה .של הארווי שוכב בארון מתים
.הוא נדקר בצוואר ובראש
,רד הרים את ראשו של הארווי :מישש את הפצעים ואמר
.אנחנו נעשה להם את אותו הדבר
אני חושב שגורדון ראה את עצמו .ברד ג'קסון
לולא גורדון היה צלם, הוא היה .יכול בקלות להיות רד ג'קסון
הוא ראה בחור צעיר .עם הרבה פוטנציאל
,הוא היה מנהיג .הוא ראה שאין לו אבא
בו בזמן הוא ניסה לשפוך עליו אור
,שיאיר כמה מהבעיות בהארלם
כמו עוני, מלחמות כנופיות .וחוסר הצדק
- 1948 ,רד ג'קסון -
- ברוקלין, ניו יורק -
?מה שלומכם היום
אני אוהב את הלבוש שלך, בחור ?צעיר, אפשר לשאול את המעיל
,אני אוהב גם את התספורת שלך ?גבר. מי סיפר אותך
"קדימה. אני אומר "עכשיו ?ואתם תעשו את זה, מוכנים
.אני חושב שאתם תהיו מפורסמים
.מתחילים, מוכנים? תסתכלו עליי
.אני חושב שיש לכם את זה
גורדון דיבר על הכוח של צילום ותמונות
ואיך אפשר להשתמש במצלמה .כמו בנשק
אני רוצה לבטא את עצמי .באמצעות צילום
זה נתן לי קול .כי לפני כן הייתי אבוד
,הייתי קורבן של הרחובות ,אבל כשלקחתי מצלמה ביד
.היא הפכה למצפן שלי
יש לי כלי שבאמצעותו ,אני לא רק מתעד את הקהילה
.אלא גם מציל חיים
"שעת עומס" 1988 ,ג'מל שאבאז גורדון אמר שעדשת 35 מ"מ ,יכולה להיות נשק יעיל יותר
,קראון הייטס 1982 ,ג'מל שאבאז וזה השפיע עליי כי גדלתי .בתרבות של נשק, אקדח 9 מ"מ
חשבתי שהאמפתיה שלו למושאי .הצילום שלו הייתה חזקה מאוד
הוא הציג את חייו הקשים .של רד ג'קסון
.גורדון רצה להיות מורה ומדריך
.ישבתי 20 שנה בכלא
,כלא רייקרס איילנד ניו יורק כשהייתה לי הזדמנות לעבוד ,ברייקרס איילנד
.לקחתי על עצמי את המשימה
הקראק מביא לעלייה ברציחות .ובפשעים אלימים נוספים
זה היה בתקופה ההתפשטות .של מגפת הקראק
הייתי במקום וראיתי את השפעת .הסמים ואת חוסר השיקום
לקחתי את המצלמה לעבודה כל יום, תיעדתי את העולם בכלא
.ונחשפתי לאכזריות ולשנאה
הרגשתי אחריות לדבר עם צעירים על מה שקורה
כי צעירים רבים .הרגו צעירים אחרים
מה שראיתי הטריד אותי מאוד
לכן הצבתי את עצמי במקומות .שבהם היו צעירים וניגשתי אליהם
"היו זמנים" - - 1982 ,ג'מל שאבאז
,אם ראיתי חבורה חיפשתי את המנהיג
,ואמרתי: עם כל הכבוד, אני צלם .וכשאני מביט בך אני רואה גדולה
"השוויון" - - 1983 ,ג'מל שאבאז
אם לא אכפת לך, אני רוצה לצלם .אותך עם החבר'ה שלך
,הנחיתי אותם איך לעמוד ,ואז הם עשו את זה בעצמם
.וזה הפיח חיים בתמונות
,כשסרט הצילום נגמר מסרתי אותו לפיתוח
וכעבור שעה חזרתי למקום .וחילקתי להם תמונות
זה גרם להם להבין .שהם לא בלתי נראים
,כשהיינו ילדים .קרענו זה לזה את הצורה
השתמשתי במצלמה כדי להעצים .אנשים ולגרום להם לחוש מיוחדים
רבים מהם היו נכונים להקשיב לי .כי דיברתי בזמן אמת
שעות ספורות לפני כן הייתי ברייקרס איילנד
וראיתי אנשים שנדקרו
וכאלה שחשבו שהם יכולים ,להתמודד עם זה, אבל לא יכלו
והם הקשיבו לי, לכן ניסיתי .לעודד אותם להיות טובים יותר
לא רציתי שעוד צעירים .ייכנסו לכלא
במידה רבה אני נמצא במקום שבו אני היום בזכות גורדון
כי לא היו הרבה צלמים שחורים .כמודלים לחיקוי כשאני התחלתי
.גורדון היה פורץ הדרך
כתב העת "לייף" הוא בסיסו של הצלם גורדון פארקס
1954 ,"עשירית האומה: אמנות" 1954-שעובד בכתב העת מ .ומצטיין בעבודתו
בעקבות הצלחת "מנהיג כנופיה בהארלם"
"פארקס התקבל לעבודה ב"לייף ,והיה הצלם השחור הראשון
.וזה היה עניין גדול
כניסתו לעולם התקשורת .זכתה לחשיפה עולמית
פארקס הוא מהצלמים המצטיינים .בכתב עת הידוע באיכות צילומיו
באמצע שנות ה-50 מעמדו .של פארקס כבר היה מבוסס מאוד
,ג'לאני קוב "כתב "ניו יורקר .יש בו התמדה פנימית ויציבה
השתמשתי במצלמה כדי לנסות לתקן דברים
שחוויתי בעצמי כצעיר שחור .שגדל באמריקה
לנוכח כל מה שהשחורים ,עברו באותה תקופה
נדרשה תעוזה רבה כדי לומר שאתה .עומד לשנות זאת עם מצלמה
- הגבלות גלויות ונסתרות -
"ב-1956 שלח "לייף את גורדון לאלבמה
כדי לעשות כתבה על הפרדה גזעית .בדרום ארה"ב בימי חוקי הגזע
חליל ג'ובראן מוחמד, היסטוריון ומרצה במכון קנדי, הרווארד בדרך כלל הגיעו מהדרום דיווחים .מוכרים על אלימות גזענית
האומה מזועזעת ונשבעת לפעול - - בעקבות לינץ' בנער משיקגו
ב-1955, חודשים ספורים ,לפני שגורדון פארקס נסע לאלבמה
אמט טיל עונה ונרצח באכזריות .במאני, מיסיסיפי
,מיימי טיל מובלי אמו של אמט טיל אם מותו של בני יועיל בדבר מה ,לאנשים אחרים שסובלים בעולם
אז מותו כגיבור משמעותי בעיניי .יותר מאשר לו היה מת סתם
,אמט טיל, דיוויד ג'קסון
לפרסם תמונות .של גופתו המחוללת
,כארים עבדול ג'באר סופר ופעיל חברתי ראיתי את התמונות של אמט טיל ."בכתב העת "ג'ט
.לעולם לא אשכח זאת
.זה עדיין מזעזע אותי
הייתי בן 8 כשאמט טיל נרצח
.ולא הצלחתי להבין במה מדובר
התמונות הן עדות למה שעלול ,לקרות לשחורים בדרום ארה"ב
וזה העולם שאליו נכנס .1956-גורדון פארקס ב
,'פול רות מנהל מרכז הצילומים ריירסון גורדון אהב לשקף את הנושאים שעורכיו ביקשו ממנו להציג
.באמצעות המשפחה
הוא ידע שקוראי "לייף" יזדהו .עם ילד, משפחה וקהילה
לתצלומים האלה הייתה .השפעה אדירה גם בזכות הצבע
- לבנים בלבד -
בימים ההם ציפו שסדרת תצלומים .נוקבת ב"לייף" תהיה בשחור-לבן
הוא רצה שהצבע ישפיע על מי שיראה זאת
.באומרו: זו אמריקה שלכם כיום
,אמרו לאנשים שההפרדה לא מזיקה .שזה בסדר, שהשחורים רוצים בה
,זה לא מה שנראה בתמונות שלו
שבהן רואים את הכאב וההדרה .של המשפחות האלה
הילדים האלה מודרים באמצעות .הגדר הזו שהם לא יכולים לעבור
אפילו בצילום גביהם הוא מצליח .להעביר את כמיהתם להיכנס לשם
,הוא ידע לקחת דבר שלילי מאוד
,וכשראית וקלטת את זה לראשונה ,לפני שהתחלת לעבד את זה
צבעונים , לבנים זה נראה חמים מאוד .ואז זה מזעזע אותך
הוא ידע להציג דברים שאפילו שחורים הרגישו איתם לא בנוח
ולהכניס אותם לתמונה ולמשוך אותך פנימה
.ולגרום לך לרצות לדון בזה
יש אלגנטיות אפילו בתמונות .שבהן הוא מציג רוע
- כניסה לשחורים -
אני אוהבת את השמלה שלה .והעגיל והתיק והנעליים התואמות
היא מלכה, ובכל זאת היא צריכה להיכנס מכניסה נפרדת
מהאישה הלבנה בשמלה האדומה .שנמצאת בהמשך הרחוב
גברת ג'ואן וילסון הלכה עם אחייניתה הצעירה
ליד קולנוע שהייתה בו .הפרדה גזעית
.הילדה הקטנה הריחה פופקורן
ראיינתי את גברת וילסון ,60 שנה אחרי שהתמונה צולמה
והיא אמרה שהיא הייתה מבוהלת .ולא ידעה מה לעשות
היא אמרה: לא הייתי מוכנה בשום אופן להיכנס עם אחייניתי
.מכניסה אחורית נפרדת
שאלתי את גברת וילסון על חוויית הצילום
ואם היה בזה משהו ,שהרגיז אותה או הפריע לה
,והיא אהבה את גורדון :והיא אמרה
,כן. כשהתבוננתי בתמונה .ראיתי שכתפיית החזייה שלי נפלה
הייתי אישה שחורה גאה באלבמה
ותמיד יצאתי מטופחת .ומסודרת מהבית
,הבנתי מה היא הרגישה
אבל אני לא חושב שגורדון ,היה אומר לה לסדר את הכתפייה
.כי בעיניו זה ייצג דבר מדהים
.דעתה הייתה מוסחת
אין אם או אדם שלא יזהו את הרגע הדרמטי הקטן בתמונה
.ולא יזדהו עם גברת וילסון
צילומיו של גורדון פארקס .דרשו מאמריקה להביט בעצמה
עבודתו עשתה .את מה שהאמנות עושה במיטבה
היא גורמת לצופה לשקוע בנושא
,ולראות נרטיבים על החיים .על ההיסטוריה שלנו
כשמתבוננים ,בתמונות הנפלאות האלה
רואים כבוד עצמי .לנוכח אפליה וגזענות נוראיות
.ולקום
- 2014 ,"צילומי "סלמה -
.חכו שהוא יקום
,עכשיו תקומו מאחוריו .שימו לב אליו
אחד הדברים מעוררים ההשראה והמלמדים במר פארקס
,הוא שהרעיון שאם אקח מצלמה .אוכל לומר ולהראות משהו
,יקשיבו לי ויראו את זה .והסיפור יסופר
!אקשן
המצלמה נותנת לי .את הכוח לעשות זאת
לראות במצלמה נשק ,היא דרך עוצמתית לחשוב על זה
.ואני אימצתי את הגישה הזו
חלק מתצלומיו האהובים עליי .הם צבעוניים
יש בצבע משהו שגורם לזה להיראות .כמו ציור, בשונה משחור-לבן
אני זוכרת שהתבוננתי בתצלומים ,האלה ואני מרבה לעשות את זה
והם משפיעים אפילו על החלטות .לגבי הצילום בסרטים שלי
יש תמונה שאני אוהבת של ילד קטן ,יושב בשדה
.ויש לו איקס על הראש
.זה כמו מטרה
.התמונה הזאת אומרת המון
המנוחה, הרוגע, האינטימיות .על רקע העוני
אנו מחשיבים צילום לאמנות ,של בודדים, רק הצלם והמצלמה
אבל יש מערכת יחסים .בין הצלם ובין המצולמים
,כשאני מביטה בעבודה שלו ?אני חושבת: איך הוא השיג את זה
הנינוחות והאינטימיות .שעוברות ברבות מעבודותיו
בעבודה עם שחקנים מנסים להשיג ...את אותם אינטימיות וחיבור
.אקשן
,כדי להבין את החומר וזה את זה
.כדי להגיע למקומות אמיתיים
רגשות מודחקים וחוסר תשומת לב .יובילו לתגובה בלתי נשלטת
.יפה. זה בסדר, זה נראה טוב .תודה
במשך תקופה ארוכה מדי יוצרי הסרטים השחורים
,היו מוגבלים לסדרת כלים אחת .אם בכלל
מר פארקס היה מסוגל לעבוד במסגרות רבות
.ולהשתמש בכלים רבים
"סדרת "אוספים ניו יורקיים - 1956 -
כשבוחנים את הקריירה ,של גורדון פארקס לכל אורכה
.נדהמים ממגוון העבודות שלו
- 1944 ,עובד מפעל גריז -
זה מרתק, איך הוא עובר מצילום עיתונאי לצילומי אופנה
1943 ,מכללת בת'ון קוקמן לדיוקנאות ולהפשטה .וכל מה שביניהם
1952 ,הארלם ואיכשהו הכול קשור .באמצעות הגישה שלו
הרעיון שהוא מושקע לחלוטין .בכל אחד ממצולמיו
- 1952 ,ניו יורק -
העניין מבחינתו היה להיות שם .עם נקודת מבט מסוימת
ללא ספק הייתה לו דעה על שחרור ,השחורים, חופש לשחורים
...דיכוי מצד הלבנים, אופנה
- 1949 ,ניו יורק -
אבל הוא לא כפה את זה .על הסביבה
הוא ידע להיות שם ...ולמצוא את הרגעים האלה
- 1955 ,נזירים בנדיקטינים -
- 1954 ,גלוריה ונדרבילט -
אנדרסון קופר, עיתונאי וחבר אמי וגורדון פארקס ."נפגשו בצילומים ל"לייף
היא עמדה להשתתף במחזה "בשם "הברבור
.וגורדון היה הצלם הצמוד
.הם התחברו מיד
,אמי הגיע מרקע שונה לחלוטין .היא גדלה בסביבה עשירה מאוד
היא אמרה שהוא האפריקאי .אמריקאי הראשון שהיה חבר שלה
אני חושב שהיה ביניהם חיבור .כאמנים
זו הייתה תחילתה .של ידידות נפלאה וארוכת שנים
תמיד ידעתי שהקשר שלהם הוא יותר
מהיותו חבר משפחה שמבלה .איתנו בסופי שבוע בלונג איילנד
הכרתי את עבודתו של גורדון .מילדותי ועקבתי אחריה
היו לו היכולת לספר סיפורים של אחרים
והיכולת להיכנס לחייהם של אחרים .ולתעד אותם
.זה מדהים בעיניי
.גורדון ידע להתחבר לאנשים
,הוא לא היה חבר טוב של כולם
אבל זכה למספיק הערכה .כדי לחדור למרחב שלהם
,כצלם, ולמדתי זאת כעיתונאי
יש היכולת להיות נוכח ,אבל לא להפריע
,לעמוד בצד ולתת לדברים לקרות
להתבונן היטב במתרחש .ולמצוא את העניין בזה
,הייתה לו היכולת הזאת .וזה ניכר בכל הצילומים שלו
- 1957 ,"סדרת "אווירת פשע -
ב-1957 "לייף" שלחו את גורדון .לצלם את משבר הפשע האמריקאי
הוא הציג את הפשע .באופן דו-משמעי
הוא ביטל את גורם הגזע .בסיפור של הפשע
היו פושעים לבנים .ופושעים שחורים
הוא גם הציג את הצד האנושי .של הפשע
זו קריאת תיגר על הרעיון שפושע .הוא אדם נתעב ומרושע לחלוטין
יש תמונה מדהימה של תא מאסר
ובה יד עם סיגריה .נשענת על סורג
אך למטה רואים .יד לופתת את הסורג
אנו רואים את החרדה של האדם .מאחורי הסורגים
גורדון ידע לספר .את שני הצדדים של הסיפור
הוא נכנס לתחנת משטרה .ולצלם מהזווית הזאת
אנו האמנים מתווכים ,בין הצדדים המנוגדים
ואנו היחידים שיכולים ליצור .את הנרטיב כדי להתחיל שיח
אי אפשר להיות אדם לא-לבן שגדל בצפון האורבני
ולא להיות מודע לכך שהמשטרה .מסמלת איום וסכנה
בני הדודים שלי גרו בצפון פילדלפיה, וכשביקרנו אותם
.האווירה הייתה זרה לחלוטין
בן דודי אמר: אם תראה כנופיה ,ברחוב אחד ושוטרים ברחוב אחר
שניהם מסוכנים, אבל רוץ לכיוון .הכנופיה ולא לכיוון המשטרה
,זה לא שאנשים לא רצו חוק וסדר ,הם רצו
אבל הם לא רצו .שיכפו את זה באלימות
,פארקס הבין את זה .וזה בא לידי ביטוי בתמונות
יש תמונה שבה נראים שוטרים .פורצים דלת עם אקדח ביד
.יש בזה אלימות
תארו לכם מה ההרגשה .להיות מעבר לדלת הזאת
זו תמונה חזקה מאוד הסותרת את .הרעיון שאלה מי שמגנים עלינו
כשאני רואה את זה, אני חושב .שצריך להתרחק מהם כמה שיותר
- מונטגומרי, אלבמה -
השימוש בשלטון חוק הוא דרך .להיאבק בחוסר שוויון וחוסר צדק
- מוזאון המורשת -
.אבל הבנתי שזה לא מספיק
כיום אני עוסק רבות בעבודה על נרטיב
ובשימוש בכלים נרטיביים כדי .להילחם בחוסר שוויון וחוסר צדק
ולכן נראה לנו הגיוני מאוד .להקים מוזאון
המטרה המרכזית הייתה לספר סיפור על ההיסטוריה שלנו
שיזעזע אנשים עד כדי כך "שהם יאמרו "לעולם לא עוד
.לקנאות ואפליה גזענית
"סדרת "דרום מערב וושינגטון - 1942 -
פארקס הפך לגורם מרכזי בדרך שבה רצינו להציג את התמונות
ולספר את הסיפור .באמצעות תצלומים
1947 ,"סדרת "מבחן בובות פארקס שינה את דעתם של אנשים .באמצעות נרטיב
,אפשר לשנות חוקים אבל אם לא עובדים עם אנשים
ועל הפסיכולוגיה מאחורי גזענות .והדרה, לא מתקדמים
סדרת "הארלם לא נמצאת - - 1948 ,"בשום מקום
פארקס הבין בשלב מוקדם שעליו לפעול
אם אנו רוצים לשנות את התפיסות .של אנשים לגבי שוויון
"סדרת "משפחה מהארלם - 1967 -
"בהיותך צלם ב"לייף .אתה רואה פרסומים כאלה
תפיקו את המרב - - משנות הפלא שלהם
ובצורה מרומזת מאוד
הרעיון של מיהו אמריקאי .מחוזק מדי שבוע וחודש
- מעגל הייאוש -
.הצילומים של פארקס קלקלו את זה
אם ראית את המשפחה השחורה הזאת בצילומים שלו
בניגוד למשפחות האמריקאיות ,האלה בפרסומות
זה גרם לך לחשוב בצורה מעט שונה והעלה בך שאלות
.על מיהו אמריקאי
גורדון פארקס ספג ביקורת באותה מידה ששיבחו אותו
על עבודתו ב"לייף" והוא היה .מודע היטב להיותו שנוי במחלוקת
הוא מדבר על כך שלעתים קרובות "ראו בו "הצלם השחור של לייף
.שיצר כתבות שנועדו לקהל לבן
בו בזמן הוא הבין שכשהוא עסק ,בנושאים הקשורים לגזע
הוא בעמדה ייחודית שמאפשרת ,לט לספר אותם מנקודת המבט שלו
,1963-ודוגמה טובה לכך היא מ
כשהוא נשלח לעשות כתבה .על אומת האסלאם
.אמריקה היא ארץ של האדם הלבן
קולו של מלקולם אקס ארץ שהאדם הלבן גזל ,מהאינדיאנים כהי העור
ולאחר מכן הוא חטף את בני עמנו .והביא אותנו הנה בשלשלאות
פגשתי את מלקולם לראשונה פנים אל פנים
.7-בפינת רחוב 125 והשדרה ה
1963 ,"סדרת "מוסלמים שחורים ,בארץ הזאת אין צדק לשחורים
.ובארץ הזאת אין שוויון לשחורים
.זו ארצו של האדם הלבן
הדבר הראשון ששאלתי אותו
היה אם יתאפשר לו לסקר ,את המוסלמים השחורים
והוא ענה: זו החלטה .של אלייז'ה מוחמד הנכבד
מלקולם ואני טסנו ,לפיניקס, אריזונה
והדבר הראשון :שאלייז'ה מוחמד אמר לי היה
למה אתה עובד ?בשביל השדים הלבנים
אמרתי לו: זה כמו לתפוס טרמפ .על רכבת כדי להבין מה קורה
.והוא אמר: אני לא קונה את זה
.אבל הוא אמר: ניתן לך לנסות
האח מלקולם ילווה אותך ,בעולם האסלאם
,ואם מה שתעשה ימצא חן בעיניי .אשלח לך קופסת סיגרים גדולה
,אם לא אוהב את מה שתעשה ...נבוא לבקר אותך
.כך מלקולם ואני התחלנו
,בשם אללה הרחום והחנון והמהולל
אנו אסירי תודה שהענקת לנו את אלייז'ה מוחמד הנכבד
.כמנהיג, מורה ומוביל
במסגדים שררו סדר ואחדות .בכל דבר
מלקולם אחז במקל ארוך והצביע על לוח
והסביר למה אלייז'ה מוחמד .מצפה ממוסלמים
הופתעתי לראות ,שהם מאמנים כלבי רועה גרמני
.ומלקולם הביט בי וחייך
הוא אמר שאם הם יכולים להתמודד ,עם כלב בעל ניבים חדים
הם יוכלו להתמודד .עם עוד הרבה דברים
הלכתי למשפחות מוסלמיות :ושאלתי אב אחד בברוקלין
אם בנך יבוא יום אחד ויאמר לך ?שהוא עוזב את דת האסלאם
הוא אמר: אגרש אותו .ולא ארשה לו לחזור לעולם
האמונה שלהם באלייז'ה מוחמד .ובמלקולם הייתה מדהימה
גורדון פארקס בילה כמה חודשים ,עם חברי אומת האסלאם
וזה הפך לשיתוף פעולה אמיתי
וגורדון פארקס .קיבל גישה חסרת תקדים
.מלקולם התקשר אליי לניו יורק
הוא הגיע לנמל התעופה :בלוס אנג'לס ושאל
?אתה יכול לבוא לפה
את האדם שאתם מכירים כרונלד ,סטוקס אנו מכירים כאח רונלד
.שנרצח כאדם חף מפשע
,כשרונלד סטוקס נורה המשטרה הגיעה למסגד
והתעמתה עם מוסלמים צעירים .ליד המסגד
,הם קורבנות של קליעי המשטרה
והמשטרה היא שצריכה לעמוד לדין .בלוס אנג'לס
מלקולם רצה להראות לשאר העולם
שהמשטרה נוהגת באכזריות .בעיקר במוסלמים
הם יכולים לבוא ולרצוח שחורים ,חפים מפשע ולא חמושים
והציבור הלבן מאמין להם .ומצדד בהם
מלקולם כעס מאוד, וכמוהו .שחורים רבים שלא היו מוסלמים
.גם אני כעסתי מאוד
,המצב היה מתוח מאוד .שוטרים סיירו ברחובות
,ידעתי שאם יקרה משהו .אני אהיה בקו האש
.מעולם לא התבדלתי מהם כעיתונאי .באמת הרגשתי כמו מוסלמי
מלקולם ואני באמת .הרגשנו כמו אחים
הוא לא היה השד הזועם .כמו שהוא היה בפינות הרחוב
.הוא היה אדם עדין וחביב מאוד
טסנו בטיסת לילה ,מלוס אנג'לס לניו יורק
,והוא נשען על כתפי ואמר: "אחי .אני מכבד אותך מאוד" וכדומה
אמרתי לו שגם אני .מכבד מאוד אותו
הוא הניח את ראשו על כתפי .ונרדם
:כשהגענו לניו יורק אמרתי לו .קראתי לי "אח" בפעם הראשונה
והוא אמר: זו הפעם הראשונה .שזה הגיע לך
,"כשהכתבה התפרסמה ב"לייף הכותרת והצגת הטקסט והתמונות
.הפכו אותה לדבר משלהב מאוד
- זמנו של השד הלבן כמעט תם -
הטקסט ביקורתי למדי
ומייצג את התפיסה העממית של אומת האסלאם באותם ימים
.כארגון בדלני ואלים
החיילים הקשוחים - - מתאמנים כדי לפעול
מה שמרתק הוא שגורדון פארקס .הוסיף טקסט נפרד משלו
הוא כתב שמדובר בבעיות מערכתיות בכל ארה"ב
.שרלוונטיות לחייהם של כולם
זרנוקים, רובים ואספסוף - - לא ידכאו את המרד הזה
אלה בעיות שיש לראות ,מנקודת המבט הזאת
.וכך הוא נעשה לפעיל
,הם לא שומרים עליי - - אבל אני אחיהם
.מקליטים
- 2018 ,"צילומי "שחור על לבן -
!אקשן
?אתה בעד שחרור השחורים
?תמיד חייבים לדבר על פוליטיקה
?מה חשוב יותר
.קאט. תבדקו את התמונה
.אני אוהב את גורדון .כיבדנו מאוד זה את זה
!אקשן
הוא מהאנשים שבלעדיהם לא הייתי .יוצר הסרטים שאני כיום
מלקולם אקס", במאי: ספייק לי"
"בסוף של "מלקולם אקס אחי אוזי דיוויס הקליט מחדש
את ההספד שהוא נשא ,בהלוויה המוסלמית של מלקולם
וזה מונטאז' שרבות מהתמונות בו .צולמו על ידי אחי גורדון פארקס
שמחנו מאוד שגורדון אישר לנו להשתמש
בתמונות ההיסטוריות האלה .של מלקולם אקס
.בידו הייתה המצלמה נשק
!היא הייתה בזוקה
.היא לא הייתה סתם אקדח או רובה
כשמר גורדון פארקס החזיק .מצלמה בידו, זו הייתה בזוקה
אבל לא משיגים תמונות מצוינות .אם לא זוכים באמון
,גורדון נכנס והפיח חיים בחדר ,כולם כיבדו אותו
לא משנה אם מדובר בגלוריה .ונדרבילט או בקבצן ברחוב
אנשים נפתחים ,רק כשהם מרגישים בטוחים
.ואז המצלמה קולטת את המהות
,בסרטים שאני עושה ,בעיקר בסרטי התעודה
אנשים נשאלים שאלות אישיות .על רגעים קשים מאוד בחייהם
למשל "4 ילדות קטנות" על הפיגוע .בכנסייה הבפטיסטית בברמינגהאם
ארבע ילדות נהרגו - - ו-17 נפצעו בכנסייה
כשאתה מדבר עם מישהו ,שילדו התפוצץ מדינמיט
.זה לא קל
,"4 ילדות קטנות" 1997 ,במאי: ספייק לי מתי נודע לך שקרוליין ?הייתה בפיצוץ
.כשבעלי וחמותי סיפרו לי
...אלוהים
.זה היה נורא
תפקידו של האמן לגרום .למצולם להרגיש בנוח
.גורדון ניחן בכישרון הזה
!חופש! חופש
הצילומים של גורדון הם היסוד לנרטיב הוויזואלי
,של האמריקאים השחורים .כפי שהוא נראה בעיני אדם שחור
"סדרת "צעדת וושינגטון - 1963 -
אם בוחנים את זה ,ומתארכים את זה
רואים את התפתחות התנועה .לזכויות האזרח
- רוזה פארקס -
אני מתכבד להציג לפניכם .את ד"ר מרטין לותר קינג הבן
,כשמתבוננים בתמונות האלה זה תיעוד כרונולוגי נהדר
ג'קי רובינסון של המאה ה-20 מנקודת המבט .של האמריקאים השחורים
,אדם קלייטון פאוול הבן מהליה ג'קסון גורדון הפך אותנו לנראים .באופן שאף צלם אחר לא עשה
,הוא הגיע מהקהילה .וזה תמיד היה ניכר
אחיזת העליונות הלבנה ,בנפש השחורים הייתה עמוקה
וכשהתחלנו לראות את התמונות שרוממו אותנו
,וגרמו לנו להרגיש ראויים .התחלנו לדרוש צדק באמת
- 1960 ,דיוק אלינגטון -
- 1967 ,סטוקלי קרמייקל -
.גורדון פארקס היה לוחם צדק
- 1966 ,מוחמד עלי -
,כבר לא קוראים לך קסיוס קליי ?נכון
.נכון, אדוני, שמי מוחמד עלי
מוחמד זה "ראוי לכל שבח" ועלי .נעלה" בשפה אסייתית-אפריקאית"
?כמה זמן קוראים לך כך
.ובכן... כשבועיים
האם מישהו מיוחד .העניק לך את השם? -כן, אדוני
,המנהיג והמורה שלי .אלייז'ה מוחמד הנכבד
- 1966 ,"סדרת "גאולת האלוף -
.מוחמד עלי התחיל כפרויקט מאולץ
פארקס לא היה בטוח ,מי הוא מוחמד עלי
המרת דתו לאסלאם
והפיכתו מקסיוס קליי לדמות .פוליטית הרבה יותר קיצונית
אני לא מבין איך אפשר לסווג אותי בקטגוריית משקל מסוימת
בלי לבדוק אותי כלל, אלא פשוט .לקבוע כך, אני פשוט לא מבין
כלומר אתה חושב שזה רק מפני .שאתה אלוף העולם במשקל כבד
.וגם מוסלמי
,מאז שהצטרפתי לדת האסלאם ...מנסים לפגוע בי מכל עבר
כשמוחמד עלי התנגד ,למלחמת וייטנאם
.הוא היה שנוי במחלוקת ביותר
הוא הפתיע אנשים באומרו שהוא מייצג את עצמו
,וכל אמריקאי שלא תומך במלחמה .וזה הפתיע רבים
אף איש וייטקונג" ."מעולם לא קרא לי כושי
זה תמצת את הכול .בעבור כל האמריקאים השחורים
?תחזור להתאגרף ?אתה מדבר איתנו, אלוף
.לא אומר כלום. הכול כתוב פה
קולו של גורדון פארקס ,כשפגשתי את מוחמד עלי .הוא היה מסוכסך עם התקשורת
:לקחתי על עצמי לומר לו
,אל תיתן לעיתונאים לחמם אותך .תהיה קר רוח
כשפארקס התחיל לדבר עם עלי ,ולהתלוות אליו
הם הבינו שיש ביניהם .הרבה דברים משותפים
גורדון פארקס תפס את מוחמד עלי
כגאון שהייתה לו הזכות ,לשהות במחיצתו
גאון שאמנותו הייתה ידיו ואופיו
,בדומה ללנגסטון יוז .ריצ'רד רייט וראלף אליסון
זה גם היה הסיפור .של מלקולם אקס
- 1963 ,מלקולם אקס -
פארקס ראה באנשים האלה את עצמו
,וניסה לומר: אם אתם רואים אותי .אתם אמורים לראות גם אותם
הלוואי שיכולתי להיות שם .כדי לראות איך הוא באמת צילם
יש רגעים שרואים שהוא האט את .מהירות הצמצם כדי ליצור טשטוש
,רואים שידיו היו יציבות
והוא התמקד בפניו של עלי ,כדי שנראה את הרגש
.אבל נראה גם את המהירות של עלי
אלה דברים שאני מחקה ,בצילום שלי
לדעת מתי להגביר את מהירות .הצמצם ולנעול את הפוקוס
בהתחלה תמיד דאגתי אם התמונה .ברורה, אם החשיפה מושלמת
,אם הכול מושלם
אבל לפעמים התמונות ,הכי לא מושלמות קולטות רגש
ולכן אני חושב .שהוא היה כל כך טוב בזה
זו אחת התמונות האהובות עליי .של עלי
.רואים את המבט הנוקב בעיניו ,הוא לא מביט בגורדון
,הוא נועץ מבט בחלל .וזה דיוקן נפלא
.הוא צילם את עלי בכל רגע
.כשהוא השתטה, כשהוא היה רציני
רבים מכירים את מוחמד עלי ,כמתאגרף עם פה גדול
אבל גורדון הציג .את הצד האנושי שלו
אני רואה פה את השלווה והרוגע .שמשמעת רוחנית מקנה לך
.מוחמד עלי קיבל הרבה מזה
.תמונה היא דבר מהיר
אבל הזמן ששהית במחיצתו .של אדם ניכר בתמונה
אפשר לראות אם מישהו .רק בא, צילם והמשיך הלאה
רואים בעיניהם שלהם .שהיה שם חיבור אמיתי
מוחמד עלי וגורדון .בנו את הקשר ביניהם
.אפשר לראות שזה אמיתי ואותנטי
!להחליף
.יפה
.תעבוד על זה. עוד פעם
.כיום אני מתמקד הרבה בספורט
,לנוכח כל מה שקורה בעיר שלי .הרבה ילדים מתים כי הם ברחובות
!להחליף
אני רוצה לשנות את הנרטיב של הנוער
ולתת להם משהו .שישאבו ממנו השראה
?תתחלפו! איפה ריקו
.אתם צריכים להתאמן
יש לנו מאמן איגרוף מדהים .בשם קלווין
?ראיתם כמה מהיר זה היה
רציתי לשים עליו דגש .בצילום שלי
!אגרוף
.יפה
.לא לסגת לאחור, לנוע לצדדים
.יפה
,אם קני אומר לך לתת מכה .תן מכה
!יפה
,מישהו שאומר לך לעבוד על המכה .תן לו אגרוף
לצלם מישהו חוטף אגרוף בפנים ,זה די קל
אבל אלה הרגעים האינטימיים ,והאמיתיים האלה
אני אוהב לראות בני אדם .באנושיותם
כשהמאמן עושה שיחת מוטיבציה .או מחבק ילד
.אני אוהב לראות אנשים בפגיעותם
אני מתעד את המאמן קלווין ,כבר זמן רב
.והוא מציל חיים במערב בולטימור
.אני למדתי מגורדון פארקס
הטמעתי את עצמי ,במועדון הזה עם הילדים האלה
.וילדים מתים על תמונות של עצמם
שם התחלתי להבין כמה חשובות .התמונות שלי לעיר שלי
.כשהידיים מורמות, לכו על הגוף
...הוא לא מקשיב
.הוא מקשיב, בסדר
!ימנית טובה
.תפסיקו להתאבק ותתאגרפו
!אגרופים
קורות חייו של גורדון פארקס ,כוללים חווה בקנזס
,בית בושת במיניאפוליס אכסניה זולה בשיקגו
.וכלא בסנט פול
התוכנית של מרב גריפין - 1966 -
סיפורו של אמריקאי שהתגבר על בדידות, השפל הגדול, עוני
ועל צבע עורו ומצא ביטחון .ואת תחילתה של הצלחה
."ספרו נקרא "לבחור את הנשק שלך
.קבלו את גורדון פארקס
באותו זמן הוא היה .דמות גדולה מהחיים
,הוא היה דמות מפורסמת .מוערכת וחזקה מאוד
הצילומים שלך של סיפורו .של הילד הקטן פלביו... -פלאביו
.הם מבטאים את זה פלאביו
ייזכרו הרבה מאוד זמן .בריו דה ז'ניירו
גורדון התבקש לעשות כתבת צילומים שתבהיר לאמריקאים
את היקף בעיית העוני .באמריקה הלטינית
.זה פלאביו .כן, זה פלאב-
?אתה קורא לו פלאב .כן, פלאב, והוא קורא לי גורדו-
אני זוכר שבילדותי התבוננתי ,בתצלומים של פלאביו בברזיל
וזה עורר בי עניין לנסוע למקומות ולספר סיפורים
ולראות דברים במו עיניי .ודרך העדשה שלי
אילולא גורדון פארקס .לא הייתי עיתונאי היום
התצלומים האלה ,לא רק עוררו תגובה
.הם גם הצילו את חייו של פלאביו
גורדון לקח את פלאביו לרופא ,לראשונה בחייו
והרופא אמר ,שנותר לו מעט מאוד זמן לחיות
שנתיים לכל היותר .וככל הנראה הרבה פחות
?שמעת ממנו מאז .כן, הבאתי אותו לאמריקה-
,אנשים רבים, וייתכן שכמה מכם ,שלחו כסף, מעל למאה אלף דולר
ודרשו שאחזור לשם ואביא ,את פלאביו לקבל טיפול בארה"ב
.וכך עשיתי .לקחתי אותו לבית חולים בדנוור
התחילו להגיע תרומות והוא החליט .לעזור לילד הזה בטיפול באסתמה
החמלה של האמריקאים - - העניקה לפלאביו חיים חדשים
,לסלי פארקס ביילי בתו של גורדון פארקס ...הוא בנה להם בית חדש ו
?מי עושה דברים כאלה
.קבלו בבקשה את מר גורדון פארקס
אני חושב שגורדון ויתר .על משהו כשהוא התפרסם
התוכנית 1969 ,של דיוויד פרוסט בדיעבד, מה הייתה כתבת ?הצילומים הראשונה שלך
כתבת הצילומים הראשונה "שעשיתי ב"לייף
"הייתה "סיפור כנופיה בהארלם .1948-ב
לפני כן הוא היה יכול להתבונן עם המצלמה שלו ללא הפרעה
.ולהנציח רגעים ספונטניים
כשכולם מכירים אותך, אינך יכול להיות שחור שמסתובב ומצלם
.אם אתה מופיע בטלוויזיה
1963 ,"התוכנית "היום איתנו גורדון פארקס שידבר על ."ספרו החדש והנפלא "עץ הלמידה
.פואטי. יש שיר שמבוסס עליו
גורדון, לא הצלחתי להניח אותו ,מידי מהעמוד הראשון
:ומובן שעולה השאלה המתבקשת ?האם הספר אוטוביוגרפי
.מרבים לשאול אותי את זה
.אני מוכרח להודות שהוא בדיוני
בכתב העת "לייף" הגדירו אותו .רומן אוטוביוגרפי". זה מסובך"
אבל אודה ואומר שאני מכיר .את רוב הדמויות בספר
בשלב הזה ההתנהלות האישית .של גורדון הפכה למוכרת מאוד
,אם היותך ידוען הוא שפה .גורדון דיבר "ידוענית" שוטפת
?אתה עובד על עוד משהו
כן, אני אוציא ספר אוטוביוגרפי ,בהוצאת "הרפר" ורומן
ומדברים עכשיו על הסרט ,"המבוסס על "עץ הלמידה
.ואני אביים אותו
אני מקווה מאוד ,כי אתה מכיר אותו הכי טוב
ואני מקווה שתוכל לצלם .את הסרט באותו מקום
.אנחנו מקווים לצלם בקנזס
- 1968 ,"צילומי "עץ הלמידה -
אני חושב שהוא נמשך לקולנוע כי .הבין לאיזה קהל אדיר זה יגיע
גורדון רצה מאוד להגיע .לכמה שיותר אנשים
"עץ הלמידה" היה הסרט הראשון של אולפן גדול
.שבוים על ידי אפריקאי-אמריקאי
.כך שהסרט היה פריצת דרך עצומה
.כל אלה רמזים
כל אחד צריך לדעת בדיוק מה הוא .בא לעשות ומה הוא יעשה
הוא דרש שיהיו סביבו .אנשי צוות שחורים
.הוא הרים איתו גם אחרים
יוג'ין סימפסון, חשמלאי ב"עץ הבודד" יש אנשי צוות .ושחקנים שחורים ולבנים
הם יכולים לעבוד ולחיות יחד .והם יצרו סרט של רצון טוב
.בואו נצלם
!אקשן
,הוא לא רק ביים את הסרט
היה לו תפקיד חשוב גם .במרכיבים האחרים של הסרט
,כתבתי את התסריט ,ביימתי את הסרט
כתבתי את המוזיקה .והפקתי אותו בשביל האחים וורנר
פארקס הוא כמו חבר התזמורת .שמנגן בכל הכלים
לא היה נפוץ לראות אדם אחד .שעושה את כל הדברים האלה
אבל זה מתקשר .גם לפרדוקס של הקריירה שלו
אם אתה השחור הראשון ,שעושה משהו
.עליך להיות כישרון יוצא דופן
הוא היה הילד ה-15 והצעיר ביותר ,של חוואי מקנזס
והוא מספר איך היה לגדול ,"ברב המכר שלו "עץ הלמידה
ועכשיו גורדון פארקס חזר לעיירה שבה חווה הכול
.ועיבד את הסיפור לסרט
זה סרט חובה, בטח אם רוצים ,להבין את תולדות הקולנוע השחור
אבל זה צריך להיות חלק מהשיח
כשעוסקים .בתולדות הקולנוע בארה"ב
ליצור משהו לירי ואינטימי "כמו "עץ הלמידה
ולאחר מכן ליצור תופעה תרבותית .כמו "שאפט" זה דבר מדהים
,הסצנה שראינו הבוקר כיכר טיימס
על רקע גורדי השחקים ,ברחוב ה-42 והכניסות לבניינים
,ושאפט יוצא מהרכבת התחתית .שם זה צריך לעלות. -בסדר
וצריך להיות קצב מהיר ופראי .כדי שנהיה איתו כל הזמן
מה ששמעתי שעבדת עליו קודם .נשמע מצוין להליכה של שאפט
?אפשר לשמוע את זה עכשיו .כן, בסדר-
.שימו לב לקצב, תנו לזה לזרום
.אחת, שתיים, שלוש, ארבע
- שאפט -
כמה בלשים ראינו ?מאז "הנץ ממלטה" והלאה
.מעולם לא ראינו בלש כזה
!קפוץ לי !זוז-
ריצ'רד ראונדטרי .הוא דמות גדולה מהחיים
בזמנו קראו לו .ג'יימס בונד השחור
.חשבתי שנעשה את זה .נכון-
,אבל רצית שאתעסק בשטויות ."אז אמרתי לך "קפוץ לי
כל הרעיון הוא ששאפט ,לא היה חלק מהמערכת
.הייתה לו סוכנות חיצונית
,אל תתחכם איתי, שאפט .אני אזרוק את התחת שלך למעצר
ואני אתבע את התחת הדפוק שלך .על מעצר שווא
,כששאפט דיבר עם שוטרים
הוא דיבר איתם כמו שכל שחור .רצה לדבר עם המשטרה
.תירגע, בן אדם !תירגע אתה-
הוא דיבר איך שהוא רצה ,עם מי שהוא רצה
כולל הרדיקלים השחורים .והגנגסטרים מהארלם
הרעיון של עוצמה שחורה .נעשה פופולרי מאוד בקרב צעירים
ראו את זה ברחובות .ובתרבות הפופולרית
:סדרת "הפנתרים - - 1970 ,"חזית המרד השחור
.זה בא לידי ביטוי בעבודתו כצלם
,קתלין ואלדרידג' קליבר - 1970 -
,כשחושבים על מה שקרה אז בארץ
מבחינות רבות, הארץ הייתה .במלחמה נגד עצמה
"הפנתרים: חזית המרד השחור" - 1970 -
הסרט "שאפט" הפך את המרד הזה .למקובל דרך דמותו של הבלש
,תקשיב, שלגייה .אנחנו ניפגש במוקדם או מאוחר
!לא ניפגש ולא בטיח
.ג'ון שאפט מייצג גבריות שחורה
אנחנו גם קשוחים .וגם זוכים בנשים
.אנחנו מסודרים מכל הבחינות
צפיתי ב"שאפט" בשלב מאוחר .יותר, אמי לא רצתה שאצפה בזה
היא חשבה שזה נועז מדי .בשביל התינוקת שלה
.היו לנו נשים שחורות ולבנות
שאפט מקיים יחסי מין במקלחת .עם בחורה לבנה שהוא פגש בבר
!זה היה... וואו
.42 צפיתי בסרט ברחוב
,הקולנוע היה מלא עד אפס מקום .והשחורים יצאו מדעתם
.אף פעם לא ראינו דבר כזה
!פתח
,מריו ספראוס עמית מוזיקלי וחבר אהבנו את זה כי על המסך .נראה גיבור-על שחור
.לשאפט היה משרד בכיכר טיימס
,'יש לו דירה בווילג
אבל הוא גם מסתובב .בהארלם ובמקומות אחרים
?מה קורה, בן אדם
יש לו קשרים עם המשטרה והרשויות .אבל גם עם גורמים מהפכניים
.זה גורדון
- במאי הסרט: גורדון פארקס -
אחרי שתכה בבקבוק בראשו ,ותראה את הדם זולג מפניו
תקפיד לשמור על קור רוח .כמו ששאפט היה עושה
,ריצ'רד ראונדטרי "גילם "ג'ון שאפט גורדון הכיר אותי .למורטי סילס, החייט שלו
.הוא אמר: הוא יסדר לך תלבושת
,הוא מעולם לא אמר לי את זה והבנתי את זה כעבור שנים בדיעבד
.שזה היה גורדון פארקס
רבותיי, תעשו את הסצנה כמו שעשיתם בחזרה
ובלי טעויות כי אנחנו לא אוהבים .לצלם שוב דברים כאלה
הבחור הקשוח במעיל עור שחור ,שהפך לסמל
,ז'נבייב יאנג אשתו לשעבר של גורדון פארקס זו הייתה האישיות הנוספת .של גורדון
.זה היה מעולה, מותק
- שאפט, בוגרט שחור ומגניב -
הסרט גם זכה לביקורות טובות .וגם הצליח בקופות
- שאפט" שובר קופות" -
שיר הפתיחה המדהים .של אייזק הייז זכה באוסקר
בבתי הקולנוע גילו - - ש"שחור" זה רווחי
זה גרם לאנשים להבין שאם יעשו .סרטים שחורים, יגיעו צופים
.שאפט חזר
!תזרקו את הנשק ואל תזוזו
,הוא סופר-קשוח, סופר-שולט .סופר-גבר וסופר-גזעי
הופעת סרטי הבלאקספלויטיישן .הייתה רווחית מאוד להוליווד
אלה היו סרטים זולים להפקה .עם הכנסה מובטחת בקופות
.אל תעצבן אותי, בחור
תוריד את זה .לפני שאאכיל אותך בזה
אבל מעבר למקור הכנסות גדול .לא היה בזה כלום
.כמעט בכולם העלילה הייתה זהה
בסופו של דבר .זה נמאס על הקהל השחור
- "קלאופטרה ג'ונס" -
והז'אנר דעך .כי הם מיצו אותו עד תום
גל הסרטים השחורים שגורדון יצר .הגיע לשיא, והוליווד עברה הלאה
כשסרטי הבלאקספלויטיישן ,התחילו לדעוך
:אף אחד לא אמר
אנחנו רוצים שגורדון פארקס ,2-יביים סרט על מלחה"ע ה
או כל התקדמות טבעית אחרת ,שהיה ניתן לצפות לה
בעיקר בתור הזהב של הבמאים .70-האמריקאים בשנות ה
.הוא לא התקבל למועדון הזה
לא הציעו לי סרטים שהיו מציעים .לי אילו הייתי לבן, פשוט מאוד
,הוא רצה מאוד להמשיך לביים .אבל אף אחד לא ביקש ממנו לביים
.זה ציער אותו מאוד
הוא לא השיג את מה שרצה להשיג .בעולם הקולנוע
,לא משנה מי אתה כאמן ,אם אתה לא יכול להתפתח ולצמוח
זה פוגע בנשמה
.כי האמנות שלך היא הנשמה שלך
.הוא לא השתלב
בכתב העת "לייף" הוא יכול ללכת .על חבל דק, אבל לא בהוליווד
זו הייתה קריירה מטאורית קצרה .שנגמרה מהר
הוליווד השתנתה כמובן מסוף שנות ,ה-60 כשהוא התחיל לעשות סרטים
.אבל היא השתנתה בזכותו
היא השתנתה .כי הוא פתח את הדלת
,לאורך השנים שהכרתי את גורדון ,עבדתי איתו 20 שנה
הפרויקט הבא .תמיד היה הדבר החשוב
?איך זה ישפיע על העתיד
,ולשם הוא רצה להגיע .הוא תמיד חשב קדימה
אני רוצה להלחין יותר .ובצורה שונה
אני רוצה לכתוב יותר .ובצורה שונה
זה לוקח זמן, ואני יודע .שאין לי כל כך הרבה זמן
.הוא ישב והקליד עד שש בבוקר
כשישנתי אצלו, שמעתי .את מכונת הכתיבה מתקתקת
.הוא כל הזמן עבד
.הוא היה מוכרח ליצור כל הזמן
.היה לו דחף לעבוד בלי הפסקה
הדת שלו הייתה .לבטא את כישרונותיו
בגיל 85 אני מרגיש .שאני מוכן להתחיל
פגשתי אותו בגלריית לייקה .90-בשנות ה
,היה לי יום קשה בכלא
כשבחור צעיר ניסה להתאבד ,שעתיים לפני כן
.ועכשיו הייתי בפתיחת תערוכה
,הייתי למטה ועמדתי ללכת .וגורדון ירד למטה
,שאלתי אותו: עם כל הכבוד ?אדוני, אפשר לצלם אותך
והוא סבל מכאב שיניים .ולא היה יכול לדבר
,הוא הביט בעיניי הרים את יד ימין
והניף את האגרוף שלוש פעמים .בעודו מביט בי
הוא כנראה זיהה את הכאב שלי
:ובשפת הגוף שלו הוא אמר לי .אתה נושא הלפיד, תמשיך
גורדון פארקס, ג'מל שאבאז - 1996 -
,היו לי חברים שהכירו אותו .אז זכיתי להיות במחיצתו
הוא לא היה אדם שרק צלמי חדשות .או אנשים מעולם האמנות הכירו
גורדון הצליח לעבור מעולם .הצילום לעולם התרבות העממית
1998 בקיץ ,כתב העת אקס-אקס-אל
,שהיה כתב עת היפ הופ צעיר
החליט לשחזר את התצלום .1958-יום גדול בהארלם" מ"
יום גדול בהארלם", ארט קיין" - 1958 -
אבל השאלה הגדולה .הייתה מי יצלם את זה
והם ניסו נואשות .להשיג את גורדון
.בסופו של דבר הוא הסכים
העובדה שהוא צילם את התמונה .הפכה אותה לחשובה כל כך
וילי די .אגדה, אגדה
הוא חיבר בין דור ההיפ הופ .לדור הג'אז
,"ראיתי סרט על "יום גדל בהארלם וכמה זה היה חשוב להם
ראקים ,ואיך שתלוניוס מונק הגיע .וזה חשוב לי
סליק ריק באתי למלא את חלקי .ולייצג את התרבות שלי
אמנים רבים אמרו שהם הגיעו .בגלל גורדון פארקס
כשהתקשרו אליי ואמרו לי מי עושה .את זה, אמרתי שאני חייב לבוא
ב-98' היפ-הופ לא היה ,תרבות הפופ מספר אחת
והגעתו של גורדון .נתנה להם תוקף
הוא הלך כדי להזיז אנשים ,במהלך הצילום
ואנשים מחאו לו כפיים .כי הוא היה שם
,אני חושב שזה ריגש אותו מאוד
ולפני שהוא נכנס לרכב ...הוא עשה
:הייתי מאחוריו ואמרתי לו
,תיכנס כבר לרכב .תפסיק עם השטויות
היום הגדול - - בתולדות ההיפ הופ
- ניוטון, מיסיסיפי -
.ציון, לכי לעמוד ליד אבא
?אני .אני מצלמת אותך-
!תאורה, מצלמה, אקשן
.תני לי להראות לך. תחבקי אותו
.ואל תהיי נוקשה, קדימה
,זה צילום חשוב כי אין לי כזה ?בסדר
המורשת של גורדון פארקס לימדה אותי
שאני מייצגת אנשים ויזואלית כמו .שעורך דין מייצג את הלקוח שלו
.זה מאבק אמיתי
?את תמיד מרכיב משקפיים .אני רואה טוב יותר בלעדיהם-
.תראו את העיניים האלה .יפה, מר סמיילי
.אלה לא פרויקטים
דברים אמיתיים תלויים בכך .שהעבודות האלה יצאו לעולם
אני מספרת את הנרטיב .שאף אחד לא רצה לספר
,ציון, תתרכזי בי ובעדשה
.ואני רוצה שתהיי גאה
.תורידי קצת את הסנטר
,2 משפחת פלינט חלק - - 2019 ,לטויה רובי פרייז'ר
לדעתי חשוב ליצור נרטיב ויזואלי
שהוא מחווה למורשת של גורדון
ולהבין את הטראומה מאחורי הגזענות הממוסדת
או המצור התמידי שאתה נתון בו באמריקה כי אתה שחור
ולהעביר את זה לצופה .בצורה מרגשת
,המכון לאמנות של שיקגו - - אילינוי
כשמתבוננים היום ,בתצלומים של גורדון פארקס
מה שמדהים בהם .הוא שהם על-זמניים
הם רלוונטיים היום כפי שהיו .לפני 30, 40 ו-50 שנה
הוא יצר קטלוג של דמויות שמספרות היום סיפור חשוב
,שאנחנו עדיין מנסים להבין
ואם נהיה מוכנים ,להביט בסיפור הזה
נלמד אמיתות .שלקח לנו זמן להבין
עבודתו של גורדון מעוררת הד
כי החיים כל הזמן מזכירים לנו .דברים שהוא ניסה לומר לנו
ראינו במיניאפוליס, עיר ,שלגורדון היה קשר אישי אליה
,יש שם בית ספר תיכון על שמו
את הביטויים האכזריים ביותר .של גזענות
ראינו כמה חשובות התמונות .להבנת האנושיות שלנו
אני לא חושב שהיינו מבינים את העולם שבו אנו חיים
כפי שאנו מבינים אותו כיום .ללא גורדון
.ההשפעה שלו אגדית כיום
אני חושב שזה מפני שהוא ייצג משהו שגם היה דינמי בזמנו
.וגם הקדים את זמנו
כשמביטים בו ובדיסציפלינות ,ובכלים שבהם השתמש
,צילום, הוא כתב ספרים ,הוא יצר סרטים, הוא עשה הכול
:זה נתן לי אישור לחשוב .את יכולה לעשות יותר
,מחאה לשוויון - - 1997 ,ג'מל שאבאז
כצלם וכצלמים אני חושב שמוטלת עלינו אחריות להשמיע את קולנו
ולהשתמש במצלמה כמו בנשק .כדי לאזן הרבה מהמתרחש
,כמו גורדון אני מנסה להציג נרטיב נגדי
לרבות מהתמונות השליליות .שאנחנו כל כך רגילים לראות
.הצילומים יכולים לחולל שינוי
פארקס מזכיר לנו .שמחיר החופש הוא ערנות מתמדת
- לא לעבור -
הערנות נובעת מהבנה ויזואלית של מה שאנחנו חווים
.ועם מה צריך להתעמת
- החופש שלנו לא יכול לחכות -
אני חושב שהצלמים כיום הולכים .בדרכו כשהם עושים זאת
כשחושבים על גורדון פארקס ,והמורשת שלו
כן, אנחנו אוהבים את העבודה ,שלנו, היא מקור ההתלהבות שלנו
אבל זה עוסק גם באנשים שאנו נוגעים בהם ומשנים את חייהם
ומשתמשים באמנות הזאת .כדי לקרב בין אנשים
,אמה ואחותה של בריונה טיילור - - 2020 ,לטויה רובי פרייז'ר
,כשאני מצלמת אנשים אני רואה תמונה של גורדון פארקס
ואני יודעת שאני יוצרת דיוקן .שמתכתב עם המורשת הזו
,כשאני מאבדת את דרכי ,מועדת או נופלת
לעולם לא יימאס לי .לראות בגורדון מופת
"לבחור את הנשק שלך"
:הביא תיקן וסנכרן F-U-Z